Справа № 576/2217/15-а
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 грудня 2019 року

Київ

справа №576/2217/15-а

касаційне провадження №К/9901/10635/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Чиркіна С.М.,

суддів: Єзерова А.А., Саприкіної І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18.12.2015 (головуючий суддя: Васянович В.М.) та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2016 (головуючий суддя: Мельнікова Л.В., Бартош Н.С., Філатов Ю.М.) у справі №576/2217/15-а за позовом ОСОБА_1 до Глухівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2015 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) звернувся до суду з позовом до Глухівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, в якому з урахуванням уточнених позовних просив:

зобов`язати відповідача зарахувати до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, період його роботи на посадах тренера по біатлону в Сумському СПТУ-24 з 01.09.1989 по 29.08.1991, тренера-викладача по біатлону в Сумському СПТУ-11 з 03.09.1991 по 24.06.1992, період проходження строкової військової служби з 05.06.1987 по 12.05.1989 та призначити пенсію відповідно до вимог статті 52 та пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII), за умови звільнення з роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно із статтею 7 Закону №1788-XII.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період з 01.09.1989 по 29.08.1991 та з 03.09.1991 по 24.06.1992 працював педагогічним працівником професійно-технічних навчальних закладів, виконував роботу викладача та керівника секції біатлону, викладав фізичну підготовку з обсягом навчального навантаження та позаурочної навчально-методичної роботи, яка включалася до професійно-технічної освіти, проте в його трудовій книжці зазначені назви посад «тренер по біатлону» та «тренер-викладач по біатлону», які не відповідають дійсності посадам, які він фактично обіймав, що підтверджується архівними довідками про стаж. Тому позивач вважає необґрунтованими доводи пенсійного органу, що робота на зазначених посадах не підлягає зарахуванню до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років. Також позивач зазначає про те, що у період з 05.06.1987 по 12.05.1989 проходив строкову військову службу в Радянській Армії, але відповідно до записів у трудовій книжці строкову військову службу він проходив в період з 23.09.1987 по 12.05.1989, що теж не відповідає дійсності. Відтак, на переконання позивача останній має достатній спеціальний стаж для призначення йому пенсії за вислугу років.

Постановою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18.12.2015 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що посади, на яких працював позивач у період з 01.09.1989 по 29.08.1991 та з 03.09.1991 по 24.06.1992, не передбачені Переліком посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Також суд першої інстанцій вказав на те, що умовою для зарахування часу проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пільгової пенсії, є факт навчання за фахом у професійно-технічному навчальному закладі або робота за професією на момент призову. У спірному випадку позивачем не дотримано цих умов у сукупності, що виключає підстави для зарахування періоду проходження ОСОБА_1 строкової служби до стажу, який дає право на призначення пільгової пенсії.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2016 постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18.12.2015 змінено шляхом виключення із мотивувальної частини судового рішення мотивів його прийняття, а також шляхом доповнення резолютивної частини пунктом про зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.10.2015 про призначення пенсії у відповідності до вимог Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) та Прядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).

В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалюючи таке рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що органи Пенсійного фонду реалізують свої повноваження шляхом прийняття відповідного рішення (про призначення пенсії або про відмову у її призначенні). Проте, за висновком суду апеляційної інстанцій, відповідач одне із рішень, передбачених законодавцем, не прийняв, обмежившись наданням відповіді у формі листа. Таким чином, за відсутності факту прийняття рішення, належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, у якій з посиланням на порушення судами норм матеріального права просить суд касаційної інстанції скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Касаційна скарга обґрунтована помилковістю висновків суду апеляційної інстанції про неприйняття відповідачем рішення у встановленому порядку, оскільки таке рішення прийнято у формі повідомлення про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії від 12.10.2015, як того вимагає пункт 4.7 Порядку №22-1. Скаржник наполягає, що до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, необхідно включити період його роботи на посадах тренера та тренера-викладача по біатлону, а також час проходження ним строкової військової служби. Таким чином, на переконання позивача, він має достатній спеціальний стаж, який дає право на призначення йому пенсії на підставі пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.03.2016 відкрито касаційне провадження у справі.

15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким КАС України викладено в новій редакції.

Підпунктом 4 п. 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року цю справу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

В порядку статті 31 КАС України, пункту 15 Перехідних положень КАС України за результатами повторного автоматизованого розподілу від 20.06.2019 визначений новий склад суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09.12.2019 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.

Від відповідача на адресу суду касаційної інстанції надійшли письмові заперечення на касаційну скаргу, у яких останній з посиланням на законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій просить суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Верховний Суд переглянув оскаржувані судові рішення у межах доводів касаційної скарги, з урахуванням вимог статті 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи, встановлених судами, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно інформації, зазначеній у наказі №64-л від 01.09.1989, ОСОБА_1 був прийнятий на роботу тренером по біатлону в Сумському СПТУ-24 з 01.09.1989, а з 29.08.1991 звільнений з цієї посади на підставі наказу №28-л від 26.08.1991.

Згідно інформації, зазначеній у наказі №50-к від 02.09.1991, ОСОБА_1 прийнято на посаду тренера-викладача по біатлону в СПТУ №11 з навантаженням 150 годин щомісячно з 03.09.1991, а наказом №47-к від 24.06.1992 звільнено з цієї посади за власним бажанням з 24.06.1992.

Аналогічні відомості про зазначені періоди роботи ОСОБА_1 містяться і в його трудовій книжці.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач працював з 15.08.1992 по 27.08.2004 на посаді учителя фізичного виховання Шалигинської неповної середньої школи та з 28.08.2004 по 05.10.2015 - вчителем фізичного виховання Шалигинської загальноосвітньої школи-інтернату (спеціальної). Спеціальний стаж за ці періоди роботи, що не заперечується сторонами, становить 23 роки 1 місяць 22 дні.

У листопаді 2015 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII.

За результатами розгляду порушеного у зверненні питання, відповідач разом із супровідним листом направив на адресу ОСОБА_1 повідомлення від 15.10.2015 №9952 про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії (а.с.20-22, том І). Підставою для відмови у призначенні пенсії слугував висновок пенсійного органу про відсутність у позивача необхідного спеціального стажу роботи. Так, відповідачем не зараховано до спеціального стажу за вислугу років період роботи позивача на посадах тренера по біатлону в Сумському СПТУ-24 (з 01.09.1989 по 29.08.1991) та тренера-викладача по біатлону в Сумському СПТУ-11 (з 03.09.1991 по 24.06.1992), оскільки зазначені посади не передбачені Переліком посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. При цьому, відповідач визнав, що спеціальний стаж позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, становить 23 роки 1 місяць 22 дні.

Листом від 21.10.2015 №46/9-1 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для зарахування до спеціального стажу періоду проходження ним строкової військової служби (з 23.09.1987 - 12.05.1989).

Вважаючи, що відповідачем безпідставно не зараховано до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років періоду роботи позивача на посадах тренера по біатлону та тренера-викладача по біатлону, а також періоду проходження ним строкової військової служби, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд виходить з такого.

За змістом пункту 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Відповідно до положень статті 52 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти відповідно до пункту «е» статті 55 цього Закону.

Згідно із пунктом «е» статті 55 цього Закону право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.

Розділом «Освіта» «Вищі навчальні заклади I - II рівнів акредитації, професійно-технічні навчальні заклади» зазначеного в Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 ( далі - Перелік №909) визначені посади, які зараховуються до спеціального стажу, та визначають право на пенсію за вислугу років, а саме: директори, їх заступники з навчально-виховної роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи у професійно-технічних навчальних закладах.

Відповідно до пункту 3 Примітки Переліку №909 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 р., яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, в тому числі на посаді старшої піонервожатої, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Так, на момент роботи позивача на посадах тренера та тренера-викладача по біатлону діяла постанова Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 №1397 «Про пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я та сільського господарства», якою затверджено Перелік установ, організацій та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі - Перелік №1397).

В розділі І «Вчителі та інші працівники освіти» «Технікуми та інші середні спеціальні навчання заклади» цього Переліку зазначено: викладачі та педагоги.

Отже посади, які обіймав позивач у спірному періоді, відсутні у переліку посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що цей період не можна зарахувати до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Щодо доводів скаржника про невідповідність у трудовій книжці відомостей про займані ним посади, то слід зазначити про таке.

Відповідно до вимог статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом першої інстанції встановлено, що у трудовій книжці позивача містяться записи про періоди його роботи в Сумському СПТУ-24 (з 01.09.1989 по 29.08.1991) та Сумському СПТУ-11 (з 03.09.1991 по 24.06.1992) на посадах тренера та тренера-викладача по біатлону, вчинені на підставі наказів про прийняття та звільнення з роботи. Виправлень щодо посад, на яких працював позивач у спірний період трудова книжка не містить.

З наданої позивачем довідки державного професійно-технічного навчального закладу «Сумський центр професійно-технічної освіти з дизайну та сфери послуг» №202 від 16.04.2015, який є правонаступником Сумського СПТУ-24, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 за період роботи з 01.09.1989 по 29.08.1991 виконував завдання і обов`язки за професією, посадою викладача фізичного виховання та керівника секції біатлону (тренер-викладач по біатлону згідно штатного розпису на 1989 рік).

В той же час, згідно акту перевірки обґрунтованості видачі цієї довідки, проведеної управлінням ПФУ в м. Сумах, період роботи ОСОБА_1 в Сумському СПТУ-24 підтверджений первинними документами, а посада, яку він обіймав, що зазначена у довідці №202 від 16.04.2015, а саме: викладач фізичного виховання та керівник секції біатлону не підтверджена документально.

З довідки державного навчального закладу «Сумське вище професійне училище будівництва та автотранспорту» за №232 від 16.04.2015 (правонаступник Сумського СПТУ-11) вбачається, що ОСОБА_1 за період роботи з 03.09.1991 по 24.06.1992 виконував завдання і обов`язки за професією, посадою керівника секції біатлону (тренер-викладач по біатлону згідно штатного розпису на 1991 рік).

Проте, згідно акту перевірки обґрунтованості видачі цієї довідки, проведеної управлінням ПФУ в м. Сумах, період роботи ОСОБА_1 в Сумському СПТУ-24 підтверджений первинними документами, а посада, яку він обіймав, що зазначена у довідці №232 від 16.04.2015 (керівник секції біатлону) не підтверджена первинними документами.

Тобто, перевіркою встановлено відсутність будь-яких відомостей про роботу позивача протягом спірних періодів на посадах викладача фізичного виховання, керівника секції «біатлон» в Сумському СПТУ-24 та Сумському СПТУ-11, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Враховуючи наведене є правильним висновок суду першої інстанції щодо непідтвердження позивачем роботи у спірний період на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років.

Щодо зарахування до спеціального стажу періоду проходження позивачем строкової військової служби, Верховний Суд зазначає таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у період з 05.06.1987 по 12.05.1989, що підтверджується відомостями з довідки Глухівського ОМВК №4974 від 08.10.2015.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Тобто, за змістом наведеної норми вбачається, що до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, зараховується час проходження строкової військової служби за умови, якщо на момент призову на строкову військову службу особа: 1) навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі; 2) працювала за професією або на посаді, що дає право на призначення такої пенсії.

За даними трудової книжки позивач до вступу на роботу в СПТУ-24 трудового стажу не мав у зв`язку зі службою в Радянській Армії.

Судом першої інстанції встановлено, що на момент призову на військову службу позивач навчався у Сумському СПТУ №18 за професією слюсар по ремонту і обслуговуванню апаратурного обладнання.

Наведене свідчить, що на момент призову на строкову військову службу позивач навчався у професійно-технічному навчальному закладі не по спеціальності та не працював на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зарахування до спеціального страхового стажу періоду проходження ОСОБА_1 строкової військової служби.

В той же час колегія суддів вважає помилковими висновки суду апеляційної інстанції щодо наявності правових підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині мотивів його прийняття та доповнення, оскільки відповідно до пункту 4.7 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє (…) особі повідомлення про (…) відмову в призначенні (…) із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Тобто, наведеною нормою прямо передбачено повідомлення осіб про результати розгляду їх питань шляхом направлення відповідного повідомлення.

15.10.2015 супровідним листом №9953/03-31, в якому зазначені причини відмови та порядок оскарження, позивачу було направлено Повідомлення про відмову у призначенні пенсії від 15.10.2015 №9952. Зазначена обставина позивачем не заперечується. Зазначене повідомлення є рішенням суб`єкта владних повноважень в контексті пункту 4.7 Порядку № 22-1.

Таким чином, відповідачем повністю дотримано процедуру розгляду заяви позивача про призначення йому пенсії за вислугу років.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, а суд апеляційної інстанції помилково скасував законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Згідно частини першої статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2016 у справі №576/2217/15-а скасувати.

Постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18.12.2015 у справі №576/2217/15-а залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: С. М. Чиркін

А. А. Єзеров

І. В. Саприкіна