Справа № 200/12870/19-а
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 р. Справа№200/12870/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Череповський Є.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, про визнання протиправними дій, зобов`язання прийняти до виконання виконавчий лист та ухвалу Донецького окружного адміністративного суду, та відкрити відповідне виконавче провадження,

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Азовзагальмаш» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - відповідач), третя особа Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби (далі третя особа), про визнання протиправними дій, зобов`язання прийняти до виконання виконавчий лист та ухвалу Донецького окружного адміністративного суду, та відкрити відповідне виконавче провадження.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем отримано повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 22.10.2019 вих. № 20005. Згідно вказаного повідомлення, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Донецькій області Балдинюком М.Ю. було повернуто виконавчий лист по адміністративній справі №805/4374/15-а, виданий 07.08.2019 року Донецьким окружним адміністративним судом, в зв`язку з тим, що на думку органу ДВС виконавчий документ пред`явлено не за місцем його виконання. Позивач вважає такі дії головного державного виконавця протиправними.

Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надіслав.

24 грудня 2019 року від третьої особи надійшли пояснення, згідно яких необхідно враховувати, що на теперішній час ПрАТ «Азовзагальмаш» перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Донецькій області (Маріупольське управління).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 26 грудня 2019 року.

Представники сторін у судове засідання не з`явилися, докази належного повідомлення знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, якими встановлено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 26 лютого 2019 року постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у справі № 805/4374/15-а за позовом Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку, яка набрала законної сили 26.02.2019 р., постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30.11.2015 р. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 02.03.2016 р. - скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПрАТ «Азовзагальмаш» задоволено повністю, визнано протиправною та скасовано вимогу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку від 17.05.2015 р. №Ю-53-11 зі сплати єдиного внеску у сумі 34 307 610,21 грн., зобов`язано Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального ГУ ДФС здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника (а.с. 8-13).

На виконання вищезазначеної постанови 07.08.2019 р. Донецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі №805/4374/15-а (а.с. 14).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27.09.2019 р. у справі №805/4374/15-а замінено сторону виконавчого провадження - Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Донецьку, її правонаступником - Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби (, адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11 Г) (а.с. 15-16).

17.10.2019 року позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з заявою про виконання виконавчого листа від 07.08.2019 р. у справі №805/4374/15-а (а.с. 17-18).

22.10.2019 року відповідачем складено Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання до виконання.

Зі змісту повідомлення вбачається, що виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання на підставі пункту 10 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий документ не підвідомчий відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Вважаючи, що відповідачем неправомірно винесено повідомлення про повернення виконавчого документу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд входить з наступного.

За приписами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За змістом частини 1 статті 24 Закону №1404-VIII, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Згідно із частиною 3 вказаної статті Закону №1404-VIII, виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Приписами статті 25 Закону №1404-VIII передбачені особливості підвідомчості виконавчих проваджень органам державної виконавчої служби та утворення виконавчих груп.

Як передбачено пунктами 3, 4 розділу I Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2832/5) (далі - Інструкція № 512/5), органами державної виконавчої служби, відповідно до пункту 3 розділу I Інструкції, є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Відділу примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі підвідомчі рішення, за якими:

- боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи;

- сума зобов`язання становить від двадцяти п`яти до п`ятдесяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Як вбачається з матеріалів справи, боржником за виконавчим документом є Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби.

Відповідно до пункту 1 Положення про Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, затвердженого наказом ДФС України від 14 червня 2018 року № 374 (далі - Положення № 374), Офіс є територіальним органом ДФС України, який підпорядковується ДФС України.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch), позивач перебуває на обліку як платник податку та як платник єдиного внеску у Кальміуській ДПІ (Кальміуський р-н м. Маріуполь) Маріупольського управління Головного управління ДПС у Донецькій області.

За приписами абз. 22 п. 1 підрозділу 1 розділу ІІ Порядку ведення органами ДФС України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску, інших платежів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 422 від 07.04.2016 року, органу ДФС, в якому перебуває платник за основним місцем обліку, надається доступ до ІКП, відкритих за основним місцем обліку, для внесення відповідної інформації, а за неосновним місцем обліку - в режимі перегляду.

Тобто боржник входить до переліку осіб, зазначених пунктом 4 Інструкції №512/5, позивач знаходиться на обліку у м. Маріуполі Донецької області, а тому зазначений виконавчий документ підлягає розгляду відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що висновки відповідача про пред`явлення виконавчого документа не за місцем виконання є помилковими та безпідставними, отже правові підстави для повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII у відповідача були відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною 1 статті 278 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже повідомлення органу державної виконавчої служби стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання є процесуальним документом виконавчого провадження, а також є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України та може бути предметом оскарження в судовому порядку.

Суд встановив, що винесене відповідачем повідомлення від 22.10.2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання не відповідає принципам, закріпленим у частині 2 статті 2 КАС України, прийнято необґрунтовано, недобросовісно, всупереч повноваженням відповідача та вимогам чинного законодавства.

Одночасно суд, з метою належного захисту прав позивача та їх відновлення, користуючись ч.2 ст.9, ч. 2 ст. 245 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та скасувати повідомлення відповідача від 22.10.2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Що стосується позовної вимоги зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області прийняти до виконання виконавчий лист та ухвалу Донецького окружного адміністративного суду, та відкрити відповідне виконавче провадження, суд зазначає наступне.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Науковий висновок Верховного Суду щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією від 13 квітня 2018 року.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким;

- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни "може", "має право", "за власної ініціативи", "дбає", "забезпечує", "веде діяльність", "встановлює", "визначає", "на свій розсуд". Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним;

- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Водночас, з врахуванням позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 18.07.18 у справі №826/3520/15, зважаючи на природу та підстави даного спору та враховуючи Науковий висновок щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією, суд вважає за доцільне зазначити, що орган влади, використовуючи дискреційні повноваження, зобов`язаний повно і правильно оцінювати обставини, наявні у справі факти та правильно застосовувати до встановлених фактів чинні правові норми, не допускаючи при цьому зловживання владою у процесі прийняття відповідного рішення, в основі якого мають бути закладені конкретно визначені публічні інтереси. А завданням суду є належний та ефективний контроль відповідності таких дій закону й принципам права задля забезпечення дотримання таким органом прав особи, що звернулася за захистом.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що вирішення питання щодо прийняття до виконання виконавчих листів та відкриття виконавчого провадження за цими листами Законом України "Про виконавче провадження" віднесено до дискреційних повноважень відповідача, а тому суд позбавлений можливості вручатися у дискреційні повноваження відповідача та зобов`язувати його вирішувати питання про прийняття до виконання виконавчих листів та відкриття виконавчого провадження поза межами процедури.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з метою належного захисту та відновлення порушеного права позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області повторно розглянути заяву Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про примусове виконання виконавчого листа, виданого 07 серпня 2019 року Донецьким окружним адміністративним судом у справі № 805/4374/15-а, та прийняти рішення у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Судові витрати розподілити у відповідності до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, Донецька обл., м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, 1, код в ) до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (84313, Донецька обл., м. Краматорськ, бул. Машинобудівників, 32, код в ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11 Г, код в ) про визнання протиправними дій, зобов`язання прийняти до виконання виконавчий лист та ухвалу Донецького окружного адміністративного суду, та відкрити відповідне виконавче провадження задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про повернення виконавчою документа стягувачу без прийняття до виконання від 22.10.2019 року за заявою Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» щодо прийняття до виконання виконавчого листа, виданого 07 серпня 2019 року у справі №805/4374/15-а.

Зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області повторно розглянути заяву Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» від 16.10.2019 року про примусове виконання виконавчого листа, виданого 07 серпня 2019 року Донецьким окружним адміністративним судом у справі № 805/4374/15-а, та прийняти рішення у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.

Рішення складене в повному обсязі та підписано 20 грудня 2019 року.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.В. Череповський