Справа № 260/1393/19
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/12381/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу виконавчого комітету Ужгородської міської ради на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року про забезпечення позову (постановлена головуючим-суддею Луцовичем М.М. у м. Ужгороді) за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року фізична особа-підприємець (далі ФОП) ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 звернулися в суд із адміністративним позовом до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, в якому просили визнати протиправними дії відповідача в частині відмови у продовженні їм строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами та скасувати п.3.2 та п.3.3 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №326 від 18.09.2019 «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами», зобов`язати відповідача продовжити дію вказаних дозволів терміном на 5 років, зокрема, ФОП ОСОБА_2 на розміщення рекламних конструкцій (сітілайти) розміром 1,2 м х 1,8 м за адресами : вул. Августина Волошина - вул. Корзо (біля аптеки) -1 од., вул. Августина Волошина (біля Укрсиббанку) - 1 од., вул. Августина Волошина (біля костелу) - 1 од., вул. Августина Волошина - 1 од., вул. Августина Волошина (біля музичного училища) - 1 од., вул. Августина Волошина (біля Райффайзенбанку) - 1 од., вул. Августина Волошина (біля дегустаційного залу «Шардоне») 1 од., вул. Августина Волошина - вул. Корзо - 1 од., вул. Августина Волошина (біля Пасажу) - 1 од., - пл. Театральна (біля річки) - 1 од., пл. Театральна (біля Лялькового театру) - 1 од., вул. Олександра Довженка - пл. Жупанатська - 1 од., вул. Олександра Довженка - пл. Жупанатська - 1 од., пл. Корятовича (біля ТЦ «Люксор плаза») - 1 од., вул. Підгірна - Міклоша Верчені - 1 од., на розміщення рекламних конструкцій (білборди), розміром 6 м х 3 м за адресами : вул. Льва Толстого - 1 од.; вул. Льва Толстого, 44 - 1 од., та ФОП ОСОБА_1 на розміщення рекламної конструкції (сітілайти), розміром 1,2 м х 1,8 м, що знаходиться за адресою : м АДРЕСА_1 Ужгород, пл АДРЕСА_2 , 1 згідно поданих ними заяв.

Одночасно позивачі подали клопотання про забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо примусового демонтажу вказаних рекламних конструкцій.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 клопотання позивачів було задоволено повністю.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, виконавчий комітет Ужгородської міської ради подав апеляційну скаргу, в обґрунтування доводів якої зазначає, що судом першої інстанції не наведено мотивів, за яких він дійшов висновку, що не забезпечення позову до ухвалення рішення в справі може призвести до неможливості захисту прав, свобод та інтересів без вжиття додаткових заходів або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль. Крім того, вказав, що проект рішення, на який покликаються позивачі, був оприлюднений на офіційному веб-сайті Ужгородської міської ради 08.10.2019, однак жодного наміру виносити його на розгляд позачергового засідання виконкому 15.10.2019 не було. Тому просить скасувати ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 та прийняти постанову, якою відмовити позивачам у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності за наявними у справі матеріалами на основі наявних у ній доказів.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що примусовий демонтаж майна позивачів може призвести до несприятливих наслідків, а невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значенням для справи, виходячи з наступного.

Забезпечення позову це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Відповідно до ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо : 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Підстави забезпечення позову, передбачені ч.2 ст.150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За змістом ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено : 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (п.5 ч.3 ст.151 КАС України).

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта, його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого : розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У клопотанні про вжиття заходів забезпечення позову ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 зазначають, що демонтаж рекламних споруд може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист поновлення порушених їхніх прав або інтересів стане неможливим.

Колегія суддів зазначає, що процедура демонтажу спеціальних конструкцій регулюється Порядком розміщення зовнішньої реклами в м. Ужгороді, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №164 від 30.05.2012 (далі - Порядок).

Пунктом 1.4 Порядку визначено, що демонтаж - заходи із розбирання рекламного засобу, його транспортування на спеціально відведену територію для подальшого зберігання. При цьому вказані дії не передбачають переходу права власності на рекламний засіб. Демонтаж незаконно розміщених та технічно несправних рекламоносіїв підпадає під ознаки самозахисту територіальної громади м. Ужгорода у розумінні ст.19 Цивільного кодексу України.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що під демонтажем розуміють комплекс заходів, які передбачають відокремлення рекламного засобу разом з основою від місця його розташування та транспортування у місце його подальшого зберігання. При цьому демонтаж та наступне зберігання рекламного засобу не передбачає переходу права власності на нього до територіальної громади м. Ужгорода.

Демонтажу згідно з цим Порядком підлягають : самовільно встановлені рекламні засоби : а) власник яких невідомий, у тому числі у разі відсутності маркування на рекламному засобі; б) власник яких відомий, але рішення виконавчого комітету про демонтаж не виконав.

У випадку, зазначеному у підпункті 6.1.1 «а», демонтаж рекламних засобів здійснюється без попереднього надсилання вимоги про усунення порушень Порядку, на підставі рішення виконавчого комітету про демонтаж.

Демонтаж рекламних засобів проводиться власними силами контролюючого органу або на його замовлення підрядною організацією. У разі необхідності під час проведення демонтажу можуть бути присутні власник або законний користувач рекламного засобу, представники державних органів, міських служб та інших організацій.

Відповідно до п.6.4 Порядку, про проведений демонтаж рекламного засобу складається і підписується працівниками контролюючого органу та іншими особами, що були присутні при його проведенні, акт проведення демонтажу рекламного засобу (додаток 7 до цього Порядку). До акта додається в обов`язковому порядку фотофіксація місця розташування рекламного засобу до і після демонтажу. Акт проведення демонтажу складається у двох примірниках, які затверджуються керівником робочого органу, один залишається в робочого органу, другий передається власнику демонтованого рекламного засобу одразу після складання такого акта, у разі його присутності. У разі відсутності власника рекламного засобу або його відмови від підписання акта демонтажу, робиться відповідна відмітка, другий примірник акта робочий орган у п`ятиденний термін надсилає поштою за місцезнаходженням власника рекомендованим листом (якщо відоме його місцезнаходження). Якщо місцезнаходження власника невідоме, робочий орган у цей же термін повідомляє про проведений демонтаж та місцезнаходження рекламного засобу МВ УМВС України у Закарпатській області. Після проведення демонтажу складається акт виконаних робіт з демонтажу рекламного засобу з зазначенням характеру робіт та їх вартості, який підписує робочий орган, контролюючий орган та організація або особа (виконавець), що здійснили демонтаж.

Згідно п.7.1 Порядку, контроль за дотриманням цього Порядку здійснює робочий орган на підставі інформації, поданої контролюючим органом, а також іншими органами (організаціями) згідно з законодавством у межах своєї компетенції.

Розповсюджувач зовнішньої реклами зобов`язаний : 7.2.1 - виконати роботи з встановлення рекламного засобу без пошкодження архітектурних деталей, конструктивних елементів будівель та споруд, підземних і наземних комунікацій, елементів благоустрою та озеленення. При вимушеному пошкодженні елементів благоустрою та озеленення рекламорозповсюджувач зобов`язаний їх відновити протягом п`яти 23 днів після встановлення рекламного засобу. При неможливості відновити озеленення рекламорозповсюджувач зобов`язаний сплатити його відновлювальну вартість у встановленому порядку. 7.2.2 - забезпечити відповідність рекламного засобу дозволу та проектнотехнічній документації, державним стандартам, нормам і правилам конструктивної міцності, електротехнічної та експлуатаційної безпеки, пожежної безпеки і санітарних норм. Розповсюджувач зовнішньої реклами несе відповідальність за будь-які порушення норм безпеки, несправності та аварійні ситуації, що виникають з його вини, та повинен за свій рахунок усувати всі дефекти, що виникають у процесі розміщення та експлуатації рекламних засобів. 7.2.3 - демонтувати рекламний засіб, на який закінчився термін дії дозволу/на який не був продовжений термін дії дозволу/на який був скасований дозвіл, протягом 15 днів з дати прийняття відповідного рішення виконавчим комітетом (п.7.2 Порядку).

Після демонтажу рекламного засобу розповсюджувач протягом п`яти днів має відновити зелені насадження та дорожнє покриття або відшкодувати витрати, пов`язані з їх відновленням, у встановленому порядку.

З матеріалів справи видно, що предметом позову є п.3.2 та п.3.3 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №326 від 18.09.2019 «Про демонтаж об`єктів зовнішньої реклами».

Пунктом 1 проекту рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради «Про демонтаж об`єктів зовнішньої реклами», яке 08.10.2019 розміщено на офіційному веб-сайті : https://rada-uzhgorod.gov.ua зазначено, що у зв`язку з невиконанням пункту 5 рішення виконкому №326 від 18.09.2019 «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами» визнати такими, що підлягають демонтажу, об`єкти зовнішньої реклами серед яких, зокрема, рекламні конструкції, які належать ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 .

Пунктом 2 проекту цього рішення передбачено проведення такого демонтажу силами комунальних служб міста за рахунок власників об`єктів відповідно до чинного законодавства, а п.3 проекту рішення доручено управлінню муніципальної варти повідомити Ужгородський відділ поліції ГУ НП в Закарпатській області про час та дату демонтажу для забезпечення громадського порядку.

З урахуванням співвідношення наслідків вжиття заходів забезпечення позову з тими наслідками, які можуть настати у випадку дії на час розгляду справи оспорюваного рішення, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення клопотання позивачів про забезпечення позову шляхом заборони виконавчому комітету Ужгородської міської ради вчиняти будь-які дії з приводу демонтажу рекламних конструкцій.

На думку колегії суддів, застосований спосіб забезпечення позову є таким, що не суперечить вимогам та меті, визначеним статтями 150, 151 КАС України.

Вжиття таких заходів є співмірним із заявленою позовною вимогою та не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення по суті спору.

Доводи апелянта, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали оспорюване рішення не набрало чинності, є необґрунтованими оскільки між сторонами ще 18.09.2019 виник спір та існує реальна загроза порушенням прав, свобод та інтересів позивача.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії, спрямовані на демонтаж відповідних рекламних конструкцій, не є вирішенням спору по суті на період до ухвалення судового рішення, а є способом його забезпечення.

Аналогічні правові позиції викладені у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду №ЗД/813/1/18 від 28.02.2019.

Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм процесуального права, висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 150-154, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Ужгородської міської ради залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року про забезпечення позову по справі №260/1393/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 24.12.2019.