Справа № 160/5946/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 160/5946/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року (головуючий суддя Ніколайчук С.В.) в адміністративній справі

за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

до Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради

про визнання протиправними та скасування припису та постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі Позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради (далі Відповідач), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати припис №ОМС-ДН 1359/639-АВ/П про усунення виявлених порушень від 13.05.2019 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради № ОМС-ДН1359/639/АВ/МГ/П/ФС від 27.05.2019 року про накладення штрафу в сумі 83460,00 грн.

В обґрунтування адміністративного позову Позивач зазначив, зокрема, що оскаржувані постанова та припис винесені з грубим порушенням строків проведення перевірки, безпідставно перевищена тривалість перевірки, порушення, вказані в оскаржуваному приписі, є безпідставними та неправомірними. Крім того, оскаржувана постанова прийнята після втрати чинності постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 року № 295.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено (т.1, а.с.243-248).

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, зокрема, виходив із того, що оскільки у спірний період приріст індексу не перевищив поріг індексації, який встановлено в розмірі 103 відсотка, притягнення підприємства до відповідальності щодо не проведення індексації є безпідставним та таким, що не відповідає діючому законодавству. Враховуючи, що інспекційне відвідування Позивача не може вважатися проведеним на підставі закону позаплановим заходом контролю, як наслідок протиправними є і документи Відповідача, які прийняті на підставі такого заходу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповноту дослідження доказів і встановлення обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що оскільки на момент складення Акту інспекційного відвідування було встановлено факт недотримання вимог ст. 107 КЗпП України, а накази, на які посилається Філія АТ «Ощадбанк», не було надано на момент проведення інспекційного відвідування, недотримання норм ст. 107 КЗпП України відображено в Приписі про усунення виявлених порушень №ОМС-ДН 1359/639-АВ/П від 13.05.2019 року. Відповідач вказує, що Позивача було повідомлено про розгляд справи про накладення штрафу належним чином. Також Відповідач зазначив, що механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч.2 ст. 265 Кодексу законів про працю України та частинами 2-7 ст. 53 Закону України «Про зайнятість населення», визначено Порядком №509, який є чинним. Крім того, в апеляційній скарзі вказано, що законодавством України не встановлено обмежень щодо строків та кількості зупинень інспекційних відвідувань, тобто строки інспекційного відвідування не було перевищено.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому, зокрема, зазначено, що оскільки у спірний період приріст індексу поріг індексації, який встановлено в розмірі 103 відсотка, притягнення підприємства до відповідальності щодо непроведення індексації є безпідставним. За відсутності належних та допустимих доказів належного інформування об`єкта інспекційного відвідування Відповідач не міг здійснювати розгляд і вирішення справи про накладення штрафу. На час винесення оскаржуваної Постанови від 27.05.2019 року Відповідач не мав повноважень щодо накладення штрафів за порушення законодавства про працю.

Представник Відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник Позивача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, кожного окремо, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі направлення з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради відповідно до наказу від 01.03.2019 року №215-ОД та на підставі п. 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України 26.04.2017 року №295, проведено інспекційне відвідування філії Дніпропетровське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» за фактичним місцем здійснення господарської діяльності: пр. Гагаріна, 115, м. Дніпро, 49050.

Тривалість перевірки становила з 26.03.2019 по 24.04.2019 року.

29 березня 2019 року під час інспекційного відвідування органом контролю ухвалено вимогу про надання додаткових документів, якою у строк до 01 квітня 2019 року зобов`язано філію - Дніпропетровське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» надати додаткові документи, у зв`язку з чим строк проведення перевірки зупинено до 01 квітня 2019 року. Копія вимоги від 29 березня 2019 року отримана представником Позивача.

03 квітня 2019 року під час інспекційного відвідування органом контролю ухвалено вимогу про надання додаткових документів, якою у строк до 17 квітня 2019 року зобов`язано філію - Дніпропетровське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» надати додаткові документи, у зв`язку з чим строк проведення перевірки зупинено до 17 квітня 2019 року. Копія вимоги від 03 квітня 2019 року отримана представником Позивача.

16 квітня 2019 року під час інспекційного відвідування органом контролю ухвалено вимогу про надання додаткових документів, якою у строк до 24 квітня 2019 року зобов`язано філію - Дніпропетровське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» надати додаткові документи, у зв`язку з чим строк проведення перевірки зупинено до 24 квітня 2019 року. Копія вимоги 16 квітня 2019 року отримана представником Позивача.

За результатами перевірки складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю № ОМС-ДН1359/639/АВ від 24.04.2019 року. Копія акта від 24.04.2019 року отримана представником Позивача 08.05.2019 року.

Під час проведення перевірки органом контролю встановлені наступні порушення:

- ч. 2 ст. 72 КЗпП, - компенсація за роботу у вихідний день за КЗпП, оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього кодексу; ч. 4 ст. 73 КЗпП - святкові і неробочі дні за КЗпП, робота у зазначені дні компенсується відповідно до статті 107 КЗпП;

- ст. 108 КЗпП - робота у нічний час оплачується у підвищеному розмірі, встановленому генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективними договором , але не нижче 20 % тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час, а саме: у відомостях нарахування зарплати по філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» відсутні нарахування за кодом 314 доплата за роботу в нічний час охоронникам та іншим працівникам;

- чч. 1, 2 ст. 107 КЗпП - робота у святковий і неробочий день (ч. 4 ст. 73 КЗпП) оплачується у подвійному розмірі . Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий та неробочий час у відомостях нарахування заробітної плати по філії АТ «Ощадбанк» відсутні нарахування за кодом 203 - оплата роботи у святкові і неробочі дні понад місячну норму (подвійний розмір оплати);

- ч. 5 ст. 95 КЗпП, ст. 33 Закону України «Про оплату праці» - заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку; в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати і індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством - за результатами перевірки встановлено відсутність нарахування за кодом 320 - індексація заробітної плати деяким працівникам;

- ч. 4 ст. 115 КЗпП, ст. 21 Закону України «Про відпустки» - заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Не погодившись з висновками, викладеними в акті перевірки від 24.04.2019 року № ОМС/ДН1359/639/АВ, представником Позивача подано до органу контролю заперечення на акт перевірки, які розглянуті органом контролю, та спростування викладені в зауваженнях до заперечень, Інспекцією з питань праці не прийняті до уваги та долучені до акта перевірки.

На підставі акта перевірки органом контролю призначено розгляд справи про накладення штрафу на 17.05.2019 року о 12:30 год., про що повідомлено на адресу філію - Дніпропетровського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», що підтверджується копією конверта про направлення.

17 травня 2019 року на адресу Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради представником Позивача направлено лист про відкладення розгляду справи на 10 днів у зв`язку з необхідністю ознайомлення зі справою.

13 травня 2019 року Інспекцією з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради прийнято припис про усунення виявлених порушень № ОМС-ДН1359/639-АВ/П, яким зобов`язано директора філії Дніпровське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» усунути порушення, зазначені в акті перевірки, та про виконання припису у визначені строки надати письмове повідомлення із долученням копій первинних документів за підписом уповноваженої особи об`єкта відвідування до Інспекції з питань праці та зайнятості населення ДМР.

27 травня 2019 року органом контролю прийнята постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ОМС-ДН1359/639/АВ/МГ/П/ФС, якою на підставі ст. 259 КЗпП, ст. 53 Закону України «Про зайнятість населення», ч. 3 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509, та на підставі абз.4 ч. 2 ст. 265 КЗпП на філію Дніпропетровське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» накладено штраф у розмірі 83460,00 грн.

12 червня 2019 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» повідомило Відповідача про виконання припису з наданням підтверджуючих документів.

Процедуру проведення управліннями Держпраці перевірки стану додержання законодавства про працю визначено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 (далі - Порядок №295).

Кодексом законів про працю України врегульовані трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 71 Кодексу законів про працю України визначено, що робота у вихідні дні забороняється. Залучення окремих працівників до роботи у ці дні допускається тільки з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи, організації і лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством і в частині другій цієї статті.

Залучення окремих працівників до роботи у вихідні дні допускається в таких виняткових випадках:

1) для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій і негайного усунення їх наслідків;

2) для відвернення нещасних випадків, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, загибелі або псування майна;

3) для виконання невідкладних, наперед не передбачених робіт, від негайного виконання яких залежить у дальшому нормальна робота підприємства, установи, організації в цілому або їх окремих підрозділів;

4) для виконання невідкладних вантажно-розвантажувальних робіт з метою запобігання або усунення простою рухомого складу чи скупчення вантажів у пунктах відправлення і призначення.

Залучення працівників до роботи у вихідні дні провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі (частина 1 статті 72 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до ст. 72 Кодексу законів про працю України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі.

Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу.

На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку (ч. 3 ст. 107 Кодексу законів про працю України).

З матеріалів справи вбачається, що філія - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» залучено до роботи у вихідний день, а саме:

- ОСОБА_1 , вважати робочим днем 14 липня 2018 року, головного спеціаліста відділу банківської безпеки філії -Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» та оформлено наказом від 12 липня 2018 року № 1977-к;

- ОСОБА_2 , вважати робочим днем 14 липня 2018 року, провідного спеціаліста відділу банківського безпеки філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» та оформлено наказом від 12 липня 2018 року № 1977-к.

- ОСОБА_1 , вважати робочим днем 21 та 28 липня 2018 року, головного спеціаліста відділу банківської безпеки філії - Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» та оформлено наказом 12 липня 2018 року № 1981-к;

- ОСОБА_2 , вважати робочим днем 22 та 29 липня 2018 року, провідного спеціаліста відділу банківської безпеки філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» та оформлено наказом 12 липня 2018 року № 1981-к.

У перелічених наказах зазначено, про компенсування вищенаведеним працівникам роботи у вихідний день наданням іншого дня відпочинку.

Відповідно до абз.4 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Отже, з абз.4 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України вбачається, що за недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, юридичні особи несуть відповідальність у вигляді накладення штрафу, притягнення до якої вживається одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспектування.

Відповідач зазначає про порушення Позивачем ч.5 ст.95 Кодексу законів про працю України та ст.33 Закону України «Про оплату праці».

За приписами частин 1 та 2 статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до частин 1-3 статті 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Так, згідно з ст. 95 Кодексу законів про працю України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.

Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах.

Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку (частина 6 статті 95 Кодексу законів про працю України).

Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України «Про оплату праці» та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Стаття 33 Закону України «Про оплату праці» № 108/95-ВР передбачає, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про оплату праці» мінімальні розміри ставок (окладів) заробітної плати, як мінімальні гарантії в оплаті праці, визначаються генеральною угодою.

Стаття 12 Закону України «Про оплату праці» встановлює інші норми і гарантії в оплаті праці.

Так, згідно з вказаною статтею норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

При цьому, визначення «норми праці» наведені у ч.1 ст.85 Кодексу законів про працю України, згідно з якою норми праці - норми виробітку, часу, обслуговування, чисельності - встановлюються для працівників відповідно до досягнутого рівня техніки, технології, організації виробництва і праці.

Гарантії і компенсації наведені, зокрема, у Главі VІІІ Кодексу законів про працю України.

З положень ст.ст.11, 12 Закону України «Про оплату праці» випливає, що мінімальними гарантіями в оплаті праці є мінімальні розміри ставок (окладів) заробітної плати, а також норми оплати праці і гарантії та компенсації працівникам.

Разом з тим, у Законі України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» наведено поняття «державні соціальні гарантії».

Так, у ч.2 ст.17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» наведені основні державні соціальні гарантії, до числа яких включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат.

У статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» наведені інші державні соціальні гарантії, відповідно до положень якої Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо: індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, передбачені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок № 1078).

Згідно з п.1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

У п.2 Порядку № 1078 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Пунктом 2 Порядку № 1078 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

За даними Держкомстату індекс споживчих цін (індекс інфляції) становив: квітень 2018 року -100,8%, травень 2018 року - 100%, червень 2018 року - 100%, липень 2018 року - 99,3 %, серпень 2018 року - 100%, вересень 2018 року - 101,9 %, жовтень 2018 року - 101,7%.

Таким чином, як встановлено судом, у спірний період приріст індексу не перевищив поріг індексації, який встановлено в розмірі 103 відсотка, з огляду на що притягнення підприємства до відповідальності щодо не проведення індексації є безпідставним та таким, що не відповідає діючому законодавству.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно протиправності припису №ОМС ДН1359/639-АВ/П від 13 травня 2019 року.

Також слід зазначити, що порядок проведення інспекційних відвідувань суб`єктів господарювання у період розглядуваних взаємовідносин визначався постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Вказаною постановою затверджений Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до п. п. 2, 4, 5, 19 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Порядок складення та форми акта, довідки, припису, вимоги визначаються Мінсоцполітики.

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Так, органом контролю прийнято припис №ОМС-ДН1359/639-АВ/П про усунення виявлених порушень.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі №804/8917/127 визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 року № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, проведення перевірок суб`єктів господарювання з питань додержання законодавства про працю врегульовано виключно Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Приписами частин 4 та 5 ст. 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Отже, Відповідач може здійснювати державний нагляд (контроль) виключно на підставі Закону і спеціального закону, який би встановлював особливості його діяльності.

Органом контролю 27.05.2019 року прийнята постанова про накладення штрафу посадовими особами № ОМС-ДН1359/639/АВ/МГ/П/ФС, тобто, прийнята після визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 року № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Оскільки законодавець не прийняв такого спеціального закону, тому спірні правовідносини врегульовані виключно приписами Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», положення якого не передбачають проведення інспекційних відвідувань, а лише передбачають здійснення планових та позапланових заходів.

Приписами частини 2 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено, що проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.

Ця норма права відсилає до іншої норми Закону, яка надавала б право Відповідачу призначати перевірки і з підстав, які встановлені спеціальним законом.

Оскільки такий спеціальний закон не прийнято, то відповідно і інспекційне відвідування публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» не може вважатися проведеним на підставі закону позаплановим заходом контролю, та як наслідок, протиправними є і документи Відповідача, які прийняті на підставі такого заходу.

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування постанови про накладення штрафу №ОМС-ДН1359/639/АВ/МГ/П/ФС від 27.05.2019 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 03 вересня 2019 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року по справі №160/5946/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 24 грудня 2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов