Справа № 640/21192/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 року м. Київ № 640/21192/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ,

до 1. Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві,

2. Київського міського військового комісаріату

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 жовтня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/12704/18 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Київського міського військового комісаріату про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року в адміністративній справі №826/12704/18 задоволено клопотання ОСОБА_1 про виділення в самостійне провадження позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в м. Києві), Київського міського військового комісаріату (відповідач 2) про зобов`язання вчинити дії щодо перерахунку пенсії, визнання протиправними дій, які полягають у незастосуванні пункту 1 додатку 1 та додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» при обчисленні розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2018 року, внесення до довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з 01 січня 2018 року розміру посадового окладу начальника відділу у складі самостійного управління, який не відповідає додатку №2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, додатку №2 наказу Міністра оборони України від 01 березня 2018 року №90; зобов`язання оформити довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з 01 січня 2018 року, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2018 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, розміру посадового окладу начальника відділу у складі самостійного структурного підрозділу, який відповідає 47 тарифному розряду згідно додатку №2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, додатку №2 наказу Міністра оборони України від 01 березня 2018 року №90.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2018 року адміністративну справу №640/21192/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Київського міського військового комісаріату про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії прийнято мною у своє провадження, визначено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

У виділеній частині позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з наказом Міністра оборони України по особовому складу від 15 липня 2014 року №390 позивача звільнено в запас за станом здоров`я. З 17 липня 2014 року ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у Шевченківському районному у м. Києві військовому комісаріаті з довічним призначенням пенсії на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

За повідомленням пенсійного органу 06 червня 2018 року позивачу стало відомо, що встановлений йому розмір пенсії з 01 січня 2018 року є нижчим від попередньо встановленого у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

На звернення до Київського міського військового комісаріату із заявами щодо перегляду тарифного розряду за основною типовою посадою начальника відділу у складі самостійного управління згідно додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року№704 та здійснення інших показників пенсійного забезпечення, листом від 09 липня 2018 року №ВСЗ/1605 позивача повідомлено, що розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії складається з посадового окладу 8030,00 грн., окладу за військовим званням 1 460,00 грн., надбавки за вислугу років (50%) 4 755,00 грн., що на його думку є невірним, оскільки при обчисленні пенсії враховуються всі види грошового забезпечення, які одержували військовослужбовці перед звільненням зі служби.

У зв`язку з порушенням прав на належне пенсійне забезпечення позивач звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Генерального штабу Збройних Сил України та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправними дії відповідачів щодо не зазначення у довідці для перерахунку пенсії додаткових видів грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії протягом останніх 24 місяців проходження служби; зобов`язано включити зазначені відомості до довідки, а також відомості про розмір щомісячної грошової винагороди, встановленої згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889, а також вчинити дії щодо перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 18 липня 2014 року з урахуванням виплат, що здійснювалися йому у цей період.

У квітні 2017 року Шевченківським районним судом міста Києва ухвалено постанову в іншій справі №761/778/17, залишену без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року, відповідно до якої визнано протиправною бездіяльність Генерального штабу Збройних Сил України, яка полягає у не складанні на дату звільнення ОСОБА_1 з військової служби довідки про виплачені види грошового забезпечення грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексацію, одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, які не входять в довідку №305/371 від 24 липня 2014 року про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії; щодо не включення до розрахунку грошової допомоги при звільненні грошового забезпечення із урахуванням індексації та щомісячної додаткової винагороди, яка виплачувалася позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889; зобов`язано здійснювати позивачу перерахунок розміру грошової допомоги при звільненні з грошового забезпечення із врахуванням індексації та щомісячної додаткової грошової винагороди, провести виплату різниці між фактично отриманим та перерахованим розміром грошової допомоги при звільненні. Окрім того, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не врахування грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації, одноразової грошової допомоги при звільненні при обчисленні ОСОБА_1 розміру основної пенсії з 18 липня 2014 року, виходячи із розміру грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням зі служби; зобов`язано вчинити дії щодо призначення та виплати ОСОБА_1 основної пенсії, починаючи з 18 липня 2014 року довічно шляхом включення до складу грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням зі служби, з розміру якого обчислюється пенсія: грошову допомогу на оздоровлення 18 222,90 грн., матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань 18 222,90 грн., індексацію 4 178,19 грн., одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 82 003,05 грн. та суму різниці між фактично отриманим та перерахованим розміром цієї грошової допомоги із врахуванням індексації та щомісячної додаткової грошової винагороди та провести доплату різниці між фактично отриманим та перерахованим розміром пенсійних виплат.

Позивач вважає, що відповідачами ігноруються рішення судів, прийнятих раніше стосовно порядку обчислення та перерахунку його пенсії, а складові (вихідні дані), включені у довідку для перерахунку пенсії є значно заниженими та звужують зміст та обсяг існуючих прав і свобод.

Посилаючись на такі та інші обставини, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні 17 січня 2019 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідачем 1 ГУ ПФУ в м. Києві поданий відзив на позовну заяву від 18 лютого 2019 року (т.2, а.с117-118), з якого вбачається, що вимоги позивача щодо перерахунку пенсії з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення не мають правових підстав та не узгоджуються з відомостями довідки уповноваженого органу, яка є єдиною підставою для визначення розміру пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262. Як стверджує відповідач 1, хоча порядок призначення та перерахунку пенсії відповідно до Закону №2262 різні за змістом та порядком, проте положення статті 43 Закону №2262 та пункту 7 Постанови №393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» вказують на те, що у розрахунок пенсії при її первинному призначенні не включаються розміри не щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.

Посилаючись на зазначене, відповідач 1 зазначає, що існує єдиний законодавчий порядок перерахунку пенсій у зв`язку зі зміною розмірів грошового забезпечення військовослужбовців на підставі Постанови №704, тому позовні вимоги позивача вказують на ігнорування зазначених правових норм та у випадку їх задоволення порушать однакове застосування правових норм щодо перерахунку пенсії.

Позивачем у свою чергу подавалися відповіді на відзив та доповнення до них 21 березня та10 квітня 2019 року.

В судовому засіданні 21 лютого 2019 року розгляд справи відкладено для виклику сторін, 21 березня 2019 року судове засідання не відбулося у зв`язку з розглядом суддею іншої справи.

У зв`язку з необхідністю дослідження залучених до справи додаткових доказів, в судовому засіданні 11 квітня 2019 року оголошено перерву.

Через зміну графіку проведення судових засідань 16 травня 2019 року розгляд справи не відбувся, крім того 04 червня 2019 року суддя перебував у відпустці, розгляд справи відкладався.

В судовому засіданні 27 червня 2019 року розгляд справи відкладено для виклику усіх учасників процесу, в засіданні 01 серпня 2019 року після пояснень сторін, з`ясування обставин та дослідження доказів, суд ухвалив продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, з урахуванням пояснень сторін, доводів позовної заяви, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Відповідно до наказу Міністра оборони України по особовому складу від 15 липня 2014 року №390 ОСОБА_1 звільнено в запас за станом здоров`я та згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17 липня 2014 року №139 виключено зі списків особового складу.

З 17 липня 2014 року ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у Шевченківському районному у м. Києві військовому комісаріаті з довічним призначенням пенсії на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Кабінетом Міністрів України 21 лютого 2018 року прийнято постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі Постанова №103), якою передбачено перерахування пенсій, призначених згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ) до 01 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом №2262-ХІІ особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Зокрема, Постановою №103 передбачено, що військовослужбовцям та деяким іншим особам перерахунок пенсій має здійснюватися з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом). Такий перерахунок здійснюватиметься поетапно, починаючи з 01 січня 2018 року, у таких розмірах:

з 01 січня 2018 року 50 відсотків;

з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року 75 відсотків;

з 01 січня 2020 року 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року.

У подальшому рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18 визнано протиправними на нечинними пункти 1,2 постанови №103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зобов`язано Кабінет Міністрів України невідкладно після набрання рішенням суду законної сили опублікувати резолютивну частину рішення суду про визнання нормативно-правового акту протиправним та нечинним в окремій його частині у виданні, в якому було офіційно оприлюднено нормативно-правовий акт.

Зазначене рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18 набрало законної сили 05 березня 2019 року.

Відповідно до статті 63 Закону №2262-ХІІ порядок, умови та розміри перерахунку пенсій, призначений відповідно до цього Закону, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

До 01 січня 2018 року перерахунок пенсії відбувався на підставі частини третьої статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою передбачено, що усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсії за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки передбачені частиною другою статті 51 цього Закону.

Розмір грошового забезпечення визначався до зазначеної дати постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року № 1294 (далі - постанова № 1294).

Згідно з пунктом 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 13 лютого 2008 року, державні органи у п`ятиденний термін після прийняття відповідного нормативно-правового акту, на підставі якого змінюється хоча б один з видів грошового забезпечення для відповідних категорій осіб, повинен повідомити про це Пенсійний фонд України, який повідомляє у п`ятиденний термін з моменту надходження інформації від державних органів своїм головним управлінням в областях та м. Києві про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку. Головні управління ПФУ складають у десятиденний строк з моменту надходження зазначеної інформації списки та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII внесені зміни в статтю 63 Закону №2262-ХІІ України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно якого частина 3 Закону стала частиною 4 і сама ця частина Закону була змінена.

Відповідно до частини 4 статті 63 Закону №2262-ХІІ усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова КМ України № 704), яка почала діяти з 01 березня 2018 року і передбачає визначення розміру грошового забезпечення військовослужбовців відповідно до займаних посад, з урахуванням коефіцієнтів, одночасно визнано такою, що втратила чинність Постанова №1294.

Відповідно до Постанови №704 відповідачем 1 здійснено перерахунок пенсії позивача, проте за результатами перерахунку, на думку позивача, не вірно встановлено вихідні дані для перерахунку складових його пенсійного забезпечення та не враховано наявних та таких, що набрали чинності судових рішень, якими чітко встановлені такі вихідні дані, з чим він звернувся до суду.

Відповідно до частини четвертої статті 63 Закону №2262-ХІІ умови, порядок та розміри перерахунку пенсій визначені Постановою №103, якою зобов`язано здійснити перерахунок призначених до 01 березня 2018 року на підставі вказаного Закону пенсій з 01 січня 2018 року.

Стаття 13 Закону №2262-ХІІ регулює порядок призначення пенсій, а стаття 63 визначає підстави, умови і порядок їх перерахунку.

Зміни до статті 63 Закону №2262-ХІІ Законами №3668-VI та №1166-VII у частині підстав, умов, розміру або порядку перерахунку пенсій не вносилися.

Постанови Кабінету Міністрів України №45 та №103 також не містять жодних положень про зміну відсоткового значення розміру призначених пенсій при їх перерахунку.

Отже, внесені Законами №3668-VІ та №1166-VII зміни до статті 13 Закону №2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону №2262-ХІІ, яка змін у зв`язку з прийняттям Законів №3668-VІ та №1166-VII не зазнала.

Таким чином при перерахунку пенсії позивача з 01 січня 2018 року відповідно до статті 63 Закону №2262-ХІІ на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №103 відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 Закону №2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

Окрім того, позивачем надано суду постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року, у справі №761/27958/14-а за позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, відповідно до якої визнано протиправними дії відповідачів щодо не зазначення у довідці для перерахунку пенсії додаткових видів грошового забезпечення та премії для обчислення його пенсії протягом останніх 24 місяців проходження служби; зобов`язано включити зазначені відомості до довідки, а також відомості про розмір щомісячної грошової винагороди, встановленої згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889, а також вчинити дії щодо перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 18 липня 2014 року з урахуванням виплат, що здійснювалися йому у цей період.

Надалі, 25 квітня 2017 року Шевченківським районним судом міста Києва ухвалено постанову у справі №761/778/17, яку залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року. За зазначеними судовими рішеннями визнано протиправною бездіяльність Генерального штабу Збройних Сил України, яка полягає у не складанні на дату звільнення ОСОБА_1 з військової служби довідки про виплачені види грошового забезпечення грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексацію, одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, які не входять в довідку №305/371 від 24 липня 2014 року про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії; щодо не включення до розрахунку грошової допомоги при звільненні грошового забезпечення із урахуванням індексації та щомісячної додаткової винагороди, яка виплачувалася позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889; зобов`язано здійснювати позивачу перерахунок розміру грошової допомоги при звільненні з грошового забезпечення із врахуванням індексації та щомісячної додаткової грошової винагороди, провести виплату різниці між фактично отриманим та перерахованим розміром грошової допомоги при звільненні. Окрім того, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не врахування грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації, одноразової грошової допомоги при звільненні при обчисленні ОСОБА_1 розміру основної пенсії з 18 липня 2014 року, виходячи із розміру грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням зі служби; зобов`язано вчинити дії щодо призначення та виплати ОСОБА_1 основної пенсії, починаючи з 18 липня 2014 року довічно шляхом включення до складу грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням зі служби, з розміру якого обчислюється пенсія: грошову допомогу на оздоровлення 18 222,90 грн., матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань 18 222,90 грн., індексацію 4 178,19 грн., одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 82 003,05 грн. та суму різниці між фактично отриманим та перерахованим розміром цієї грошової допомоги із врахуванням індексації та щомісячної додаткової грошової винагороди та провести доплату різниці між фактично отриманим та перерахованим розміром пенсійних виплат.

Отже, наведеними судовими рішеннями чітко визначено складові для перерахунку пенсії та їх конкретні розміри. При цьому, відповідно до положень статті 129-1 Конституції України, пункту 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», пункту 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

З урахуванням наведеного, ГУ ПФУ в м. Києві мав вчинити дії щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 , виходячи з основного розміру пенсії 70% грошового забезпечення з урахуванням розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, відповідного окладу за посадою, військового звання, процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії у розмірах, встановлених законодавством, відповідно до частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також з урахуванням рішень судів з цих питань, при цьому здійснити виплату різниці між фактично отриманим та перерахованим розміром пенсійних виплат.

Також, суд зазначає, що відповідною вважається посада, яка за класифікаційними характеристиками, зокрема, назвою, розміром посадового окладу, функціональністю та організаційним рівнем підрозділу у структурі органу (організації, установи, військової частини тощо) прирівнюється до посади, з якої особа була звільнена.

Згідно положень додатку 2 до Постанови №704 для займаної посади (на момент звільнення позивача) начальника відділу у складі самостійного управління встановлений тарифний розряд 47 за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Проте, ГУ ПФУ в м. Києві здійснили позивачу перерахунок пенсії на підставі довідки Київського міського військового комісаріату про складові оновленого грошового забезпечення для перерахунку пенсії, при цьому повідомили позивачу про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії: посадовий оклад 8030,00 грн. (навіть менший для 45 тарифного розряду), тоді як для начальника відділу у складі самостійного управління має призначатися посадовий оклад 8 316,64 грн.

Достатніх пояснень щодо підстав для такого визначення посадового окладу за 47 тарифним розрядом відповідачами не надано, тверджень позивача в цій частині не спростовано.

Відповідно обґрунтованими є твердження позивача щодо протиправності дій Київського міського військового комісаріату, які полягають у незастосуванні пункту 1 Додатку 1 та Додатку 14 до Постанови №704 при обчисленні ОСОБА_1 розміру посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом на 01 січня 2018 року, а також у внесенні до довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії з 01 січня 2018 року розміру посадового окладу начальника відділу у складі самостійного управління, який не відповідає додатку 2 до постанови №704 та додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 01 березня 2018 року №90 «Про встановлення тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України».

Також суд вважає за доцільне зазначити, що Верховний Суд України у постанові від 10 березня 2015 року у справі № 21-70а15 вказував на те, що будь-які надбавки, підвищення, доплати, з яких сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія.

Окрім іншого й Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи з наведеного у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У пункті 57 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) та у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини «Сєрков проти України» (39766/05) встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, на підставі того, що органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку. Хоча ця справа стосується податкового спору, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року по справі №127/4267/17.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

При цьому, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частини четверта статті 55 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що позивачем належно та переконливо доведено правомірність своїх вимог та підкріплено їх достатніми доказами, у зв`язку з чим вбачає підстави для задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої судові витрати підлягають відшкодуванню при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.

При зверненні до суду позивач, який не є суб`єктом владних повноважень, сплатив судовий збір у розмірі 2 114, 40 грн. згідно квитанції №9 від 09 серпня 2018 року (т.1 а.с.5). З урахуванням того, що суд задовольняє адміністративний позов, зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 247, 250, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Київського міського військового комісаріату про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Київського міського військового комісаріату, які полягають у незастосуванні пункту 1 додатку 1 та додатку 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» при обчисленні ОСОБА_1 розміру посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на 01 січня 2018 року, а також у внесенні до довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії з 01 січня 2018 року розміру посадового окладу начальника відділу у складі самостійного управління, який не відповідає додатку 2 до постанови №704 та додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 01 березня 2018 року №90 «Про встановлення тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України».

Зобов`язати Київській міський військовий комісаріат внести до довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії з 01 січня 2018 року відомості щодо розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на 01 січня 2018 року, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, а також розміру посадового окладу начальника відділу у складі самостійного управління, який відповідає 47 тарифному розряду згідно додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 01 березня 2018 року №90, та подати довідку до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинити дії щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 , виходячи з основного розміру пенсії 70 відсотків грошового забезпечення з урахуванням розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених відповідно до частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з виплатою різниці між фактично отриманим та перерахованим розміром пенсійних виплат.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві суму сплаченого судового збору у розмірі 704, 80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Київського міського військового комісаріату суму сплаченого судового збору у розмірі 704, 80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.).

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач 1: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_2 .

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, адреса: 04053, м. Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, .

Відповідач 2: Київській міській військовий комісаріат, адреса: 04112, м. Київ, вул. Т. Шамрила, 19, .

Суддя В.І. Келеберда