Справа № 826/10358/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 року м. Київ № 826/10358/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Обставини справи:

У липні 2018 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в місті Києві), в якому просив, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 23 квітня 2019 року:

- визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження розміру пенсії, належної Позивачу, з 01 січня 2016 року максимальним розміром 70 % грошового забезпечення;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії Позивачу з 01 січня 2016 року з урахуванням 76 % від сум основних та додаткових видів грошового забезпечення відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в редакції, чинній на дату призначення пенсії (11 березня 2005 року), і виплатити недоотримані суми пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він перебуває на обліку в ГУ ПФУ в місті Києві та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, основний розмір призначеної йому пенсії становив 76% грошового забезпечення відповідної посади.

У квітні 2018 року відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача, основний розмір пенсії встановлений при її призначенні у відсотковому співвідношенню до суми грошового забезпечення відповідної посади було зменшено до 70% починаючи з 01 січня 2016 року.

На думку позивача, під час здійснення перерахунку його пенсії відповідачем неправомірно застосовано приписи статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у редакції чинній на час такого перерахунку та обмежено основний розмір пенсії позивача 70-ма процентами відповідних сум грошового забезпечення. Тоді, як на переконання позивача, відповідач мав керуватись нормою, чинною на час призначення пенсії позивачу, відповідно до якої загальний розмір пенсії, не повинен перевищувати 90-то процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Ухвалою суду від 10 серпня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення Відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач, користуючись своїм правом, передбаченим статтею 162 КАС України, 03 жовтня 2018 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

На підставі пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим особам" відповідачем здійснено перерахунок пенсії Позивача з 01 січня 2016 року.

Відповідач вважає, що оскільки Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" № 1166-VІІ від 27.03.2014було внесено зміни до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-XII від 09.04.1992 щодо розміру пенсії, а саме: "У частині другій статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" цифри "80" замінити цифрами "70", тож максимальний розмір пенсії, який обчислюється відповідно до статті 13 Закону № 2262-XII від 09.04.1992, за результатами здійсненого перерахунку не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення.

За твердженнями відповідача, останній правомірно керується нормою Закону, чинною на момент проведення перерахунку, раніше призначеної позивачу пенсії, та діє у відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України та Положення про головні управління ПФУ.

Керуючись положенням п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України, суд дійшов до висновку про можливість розгляду даної адміністративної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року провадження у даній справі було зупинене до набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/3783/18.

13 січня 2019 року позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року у задоволенні якої було відмовлено постановою Шостого апеляційного адміністративного суд від 01 березня 2019 року.

28 травня 2019 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва задоволено клопотання позивача про поновлення провадження у справі та поновлено провадження у даній справі у зв`язку з тим, що обставини, які слугували підставою для зупинення провадження, відпали.

Обставини, встановлені судом:

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 о/с від 11.03.2005 позивача звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 "а" з посади начальника відділення міжнародно-правових доручень управління по розслідуванню особливо тяжких злочинів та вчинених організованими злочинними групами Головного слідчого управління.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 503 о/с від 23.06.2005 внесено зміни до наказу Міністерства внутрішніх справ України № 260 о/с від 11.03.2005 в частині підстави звільнення позивача, зазначивши звільнення у відставку за п. 65 "б" (через хворобу).

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в місті Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ. Пенсія позивачу як військовослужбовцю призначена з 09.03.2005 року, за вислугу років.

Як вбачається зі змісту додатка (розрахунок пенсії за вислугу років по пенсійній справі N/А 4854 від 30.01.2018) долученого до листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 3617/03/Ц-846 від 01 лютого 2018 року основний розмір пенсії позивача, станом на 30 січня 2018 року, становив 76 % грошового забезпечення.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" № 103 від 21.02.2018 (далі - Постанова № 103) позивачу у квітні 2018 року було здійснено перерахунок пенсії.

Згідно з розрахунком пенсії за вислугу років по пенсійній справі N/А 4854 від 11.06.2018, після перерахунку основний розмір пенсії позивача становить 70 % грошового забезпечення.

Вважаючи дії відповідача протиправними в частині зміни відсоткового значення основного розміру пенсії, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом свого порушеного права.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі - Закон №2262-ХІІ).

Відповідно до частин 3, 4 статті 63 Закону №2262-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських. Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Отже, підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, проведена на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, наділеного правом встановлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" № 988 від 11 листопада 2015 року, яка набула чинності 02 грудня 2015 року, було змінено розмір грошового забезпечення поліцейських, що зумовило виникнення права позивача на перерахунок раніше призначеної пенсії.

Відповідно до п. 4 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 13 лютого 2008 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Відповідно до частини 4 статті 63 Закону № 2262-ХІІ умови та порядок здійснення перерахунку визначені постановою Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" № 103 від 23 березня 2018 року, якою встановлено здійснити перерахунок призначених до 01.03.2018 на підставі вказаного Закону пенсій з 01.01.2018.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" № 103 від 23 березня 2018 року встановлено перерахувати з 1 січня 2016 р. пенсії, призначені згідно із Законом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 р. № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (Офіційний вісник України, 2015 р., № 96, ст. 3281). Розмір премії визначається у середніх розмірах, що фактично виплачені за відповідною посадою (посадами) поліцейського за січень 2016 року. Виплату перерахованих відповідно до абзацу першого цього пункту пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) проводити з 1 січня 2018 року. Сума перерахованих пенсій для виплати за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 1 січня 2018 р. та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку: з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 року; з 1 січня 2020 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

Надаючи оцінку посиланням позивача на протиправність дій відповідача, які виразились у зменшені основного розміру пенсії з 76% грошового забезпечення до 70%, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 13 Закону № 2262-ХІІ (в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії), пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення. Загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VІ від 08.07.2011, який набрав чинності 01.10.2011 року, внесено зміни до частини другої статті 13 Закону України № 2262-ХІІ, яким встановлено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, зокрема, не повинен перевищувати 80% відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).

27 березня 2014 року прийнято Закон України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" № 1166-VІІ, який набрав чинності з 01 квітня 2014, крім деяких положень, п. 23 Розділу ІІ якого внесено зміни до Закону № 2262-XII, а саме: у ч. 2 ст. 13 цифри « 80» замінено цифрами « 70». Ці зміни набрали чинності з 01 травня 2014 року.

Слід зауважити, що стаття 13 Закону № 2262-ХІІ регулює порядок призначення пенсій, а стаття 63 цього Закону визначає підстави, умови і порядок їх перерахунку.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву щодо правомірності застосування приписів статті 13 Закону № 2662-ХІІ у редакції чинній на час здійснення перерахунку пенсії позивача є безпідставними, оскільки дана норма не підлягає застосуванню до правовідносин сторін, які регулюються ст. 63 Закону № 2262-ХІІ.

Змін до статті 63 Закону № 2262-ХІІ у частині підстав, умов, розміру або порядку перерахунку пенсій Законом № 3668-VI та Законом № 1166-VII - не було внесено.

Також, ані постанова Кабінету Міністрів України № 45 від 13 лютого 2008 року, ані Постанова Кабінету Міністрів України №103 від 23 березня 2018 року не містять жодних положень про зміну відсоткового значення основного розміру пенсій при їх перерахунку.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що внесені Законом № 3668-VI та Законом № 1166-VII зміни до статті 13 Закону № 2262-ХІІ щодо граничного основного розміру пенсії підлягають застосуванню у разі реалізації права особи на пенсійне забезпечення шляхом призначення пенсії, а не перерахунку вже призначеної пенсії у разі виникнення права у такої особи на її перерахунок. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону № 2262-ХІІ, якою не встановлено граничного основного розміру пенсії.

Таким чином, зменшення граничного основного розміру пенсії у відсотковому значенні до сум грошового забезпечення, що відбулось внаслідок несення змін до положень частини 2 статті 13 Закону № 2262-ХІІ, після призначення пенсії позивачу, не може бути підставою для зменшення основного розміру вже призначеної пенсії під час проведення відповідачем її перерахунку.

Аналогічний висновок викладено у рішенні Верховного суду від 04.02.2019 року в зразковій справі №240/5401/18.

Отже, аналізуючи встановлені у справі обставини та враховуючи положення зазначених норм у їх сукупності, суд дійшов висновку, що положення статті 13 Закону України № 2262-ХІІ, якими встановлено розмір пенсії виходячи з 70% грошового забезпечення, можуть застосовуватись лише до правовідносин, які виникли після набрання ними чинності, та стосуються питань призначення пенсії, а не її перерахунку. Адже, у разі здійснення перерахунку раніше призначеної пенсії застосовуються спеціальні норми, що регулюють умови та підстави встановлені, саме, щодо перерахунку пенсії.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що при перерахунку пенсії позивача з 01 січня 2016 року відсутні підстави для застосування механізму обчислення пенсії із застосуванням положення ч. 2 ст. 13 Закону № 2262-ХІІ. Оскільки, при перерахунку пенсії змінною величиною є розмір грошового забезпечення, натомість, відсоткове значення основного розміру пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

Всупереч наведеному, відповідач при здійснені перерахунку пенсії позивача на підставі положення пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 23.03.2018 безпідставно застосував приписи статті 13 Закону № 2262-ХІІ, визначивши основний розмір пенсії позивача у 70 % суми грошового забезпечення.

Відповідно до статті 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 10.12.2013 у справі №21-420а13.

Окремо суд акцентує увагу відповідача на тому, що призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами та встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 80%, а потім 70 % грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії. Відтак, при перерахунку пенсії відповідним категоріям осіб має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Аналогічного висновку дійшла колегія Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 24.04.2018 року, справа № 686/12623/17 (провадження № К/9901/849/17).

Також, суд взяв до уваги висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15.04.2019, справа № 522/16973/17 (провадження № К/9901/232/17).

Такий висновок відповідає правовій позиції, яку висловив Верховий Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 24.04.2018 у справі №686/12623/17 (провадження №К/9901/849/17).

За змістом ч. 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідач не довів правомірності своїх дій, спрямованих на зменшення у відсотковому значенні основного розміру пенсії позивача.

За сукупністю наведених обставин, суд дійшов до висновку про протиправність дій відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії з 76 % суми грошового забезпечення до 70% суми грошового забезпечення під час здійснення перерахунку на підставі п. 3 постанови Кабінету Міністрів України №103 пенсії позивача за період з 01 січня 2016 року.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо обчислення основного розміру пенсії позивача в розмірі 70% суми грошового забезпечення під час здійснення перерахунку з 01 січня 2016 року раніше призначеної пенсії та зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії у розмірі 76% відповідних сум грошового забезпечення, починаючи з 01 січня 2016 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Отже, аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає суду підстави для висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на задоволення позовних вимог, згідно з приписами ст. 139 КАС України, судові витрати понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

Разом з тим, під час подання даної позовної заяви позивачем не було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн., у зв`язку з тим, що останній звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Таким чином, наявні підстави для стягнення судового збору в розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рахунок Окружного адміністративного суду міста Києва.

Керуючись статтями 2, 6, 72, 73, 76, 77, 139, 143, 243, 246 КАС України Окружний адміністративний суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська,16; ) щодо зменшення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) основного розміру пенсії за вислугу років до 70 % суми грошового забезпечення з 01 січня 2016 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16; ) здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) з 01 січня 2016 року виходячи з 76 % суми грошового забезпечення та провести належні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16; ) шляхом їх безспірного списання судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. на рахунок Окружного адміністративного суду міста Києва (отримувач коштів - УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача 4021, код класифікації доходів бюджету 22030101).

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 Кас України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення "Кодексу адміністративного судочинства України" передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда