Справа № 825/2418/16
Суддя: Ткаченко О.Є.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 року Чернігів Справа № 825/2418/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Ткаченко О.Є.,

за участю секретаря Андрушко І.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України, Ліквідаційної комісії Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області, Управління Державного агентства рибного господарства у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державного агентства рибного господарства України, Ліквідаційної комісії Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області, Управління Державного агентства рибного господарства у Чернігівській області, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державного агентства рибного господарства України № 85 ТО від 29 листопада 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- зобов`язати Державне агентство рибного господарства України поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області;

- стягнути з Державного агентства рибного господарства України та Управління Державного агентства рибного господарства у Чернігівській області (Чернігівський рибоохоронний патруль) середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ліквідація юридичної особи, де працював позивач, фактично не відбулася, так як було покладено функції і завдання ліквідованого органу на інший орган, а тому вважає, що процедура його звільнення не відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того, зауважив, що законодавцем встановлено необхідність пропозиції роботи на тому ж підприємстві, однак відповідачем не дотримано щодо позивача встановленої вимоги.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.09.2019 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 31.10.2019, занесеною секретарем судового засідання в протокол судового засідання, залучено співвідповідача Управління Державного агентства рибного господарства у Чернігівській області (Чернігівський рибоохоронний патруль).

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідачі в своїх запереченнях, відзивах та поясненнях просять відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що у спірних відносинах мала місце саме ліквідація територіальних органів Держрибагентства як юридичних осіб публічного права (у тому числі, Управління охорони, використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства у Чернігівській області) та утворення нових територіальних органів Держрибагентства України (зокрема, Управління Державного агентства рибного господарства у Чернігівській області) як структурних підрозділів апарату Держрибагентства України без права юридичної особи, які жодного відношення до ліквідованих органів не мають.

Учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, просили розгляд справи здійснювати за їх відсутності.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювалося.

Розглянувши подані позивачем та відповідачами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 20.08.2009 обіймав посаду начальника Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Чернігівській області; з 13.09.2012 відповідно до п.5 ст.36 КЗпП України переведений до Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області; з 14.09.2012 відповідно до наказу № 1270, призначений на посаду начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області (трудова книжка Серії НОМЕР_1 ) (а.с.9-13 т. І).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 року №894 «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства» (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2016 року №86) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Держрибагентства за переліком згідно з додатком 1 (пункт 1 постанови), правонаступником майна територіальних органів Держрибагентства, що ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, є Держрибагентство (пункт 3 постанови).

30.11.2015 Державним агенством рибного господарства України прийнято наказ № 369 «Про ліквідацію територіальних органів Держрибагентства України», яким, крім іншого, передбачено: ліквідувати до кінця 2015 року як юридичні особи публічного права територіальні органи Державного агентства рибного господарства України згідно з Додатком №1 (п.1); утворити комісії з ліквідації територіальних органів Державного агентства рибного господарства України та затвердити голів комісій (п.2), в тому числі і Комісію з ліквідації Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області; затвердити орієнтовний план заходів, пов`язаних із ліквідацією територіальних органів Державного агентства рибного господарства України (п.3); попередити начальників та заступників начальників територіальних органів про наступне вивільнення у зв`язку із ліквідацією територіальних органів Державного агентства рибного господарства України (п.4) (а.с.35).

Позивача ознайомлено з попередженням про його подальше вивільнення від 02.12.2015, що підтверджується наказом від 30.11.2015 № 369 (а.с.17) та не заперечується позивачем.

29.11.2016 згідно наказу Держрибагентства № 85-ТО ОСОБА_1 звільнений з посади начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області у зв`язку з ліквідацією Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області як юридичної особи публічного права відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) (а.с.17).

Вважаючи оскаржуваний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом охоронюваних законом прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, до 29.11.2016 ОСОБА_1 обіймав посаду начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області.

Чернігіврибоохорона, територіальний орган Держрибагентства, утворена як юридична особа публічного права (Постанова КМУ № 1263 від 07.12.2011).

06.02.2018 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області (номер запису 5008751), тобто Чернігіврибоохорона на момент розгляду справи у суді, ліквідовано (а.с.199).

Законодавством України визначено, що у разі реорганізації юридичних осіб до правонаступників переходять права та обов`язки.

Пунктом 1 Положення про Державне агентство рибного господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 895 у редакції постанови від 30.09.2015, чинній на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, було визначено, що Державне агентство рибного господарства України (Держрибагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 894 «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства» (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2016 № 86) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Держрибагентства за переліком згідно з додатком 1 (пункт 1 постанови), зокрема, й Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області (надалі - Чернігіврибоохорона).

Пунктом 2 вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 894 Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства аграрної політики та продовольства щодо утворення територіальних органів Держрибагентства як структурних підрозділів апарату Агентства за переліком згідно з додатком 2, зокрема, Чернігівського рибоохоронного патруля.

Згідно із наказом Держрибагентства від 29.02.2016 № 58 «Про утворення відокремлених структурних підрозділів Державного агентства рибного господарства України» надано ознаки відокремлених підрозділів структурним підрозділам Держрибагентства відповідно до переліку, що додається, у тому числі Чернігівському рибоохоронному патрулю (а.с.28 т. ІІ).

Тобто, територіальні органи Держрибагентства, що ліквідовано як юридичні особи публічного права, виконували частину делегованих Держрибагентством функцій і в зв`язку з ліквідацією, функції не передавалися жодному органу.

Територіальні органи Держрибагентства утворені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 894 без статусу юридичних осіб.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 21 Закону України «Про державну службу» (у редакції Закону від 10.12.2015) вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.

Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Враховуючи вказане, з метою добору осіб, здатних професійно виконувати посадові обов`язки в новоутворених територіальних органах Держрибагентства, керуючись Порядком проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від і 5.02.2002 № 169, наказом Держрибагентства від 14.12.2015 № 171-0 «Про проведення конкурсу на заміщення вакантних посад» вирішено провести конкурс на заміщення вакантних посад державних службовців Держрибагентства. Оголошення про проведення конкурсу опубліковано в газеті «Голос України» від 16.12.2015 № 237 (6241) (а.с.127, 129).

Наказом Держрибагентства від 24.03.2016 № 92 «Про оголошення повторно конкурсу на заміщення вакантних посад» вирішено провести повторно конкурс на заміщення вакантних посад державних службовців Держрибагентства, у тому числі на посаду начальника Чернігівського рибоохоронного патруля (а.с.130-132).

Частиною 2 статті 27 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 визначено, що державний службовець мав право брати участь у конкурсі на заміщення вакантної посади.

Відповідно до Закону України «Про державну службу» та Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 246, наказом Держрибагентства № 307 від 15.09.2016 «Про оголошення конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби» (із змінами, внесеними наказом Держрибагентства від 30.09.2016 № 339) оголошено конкурс на зайняття вакантних посад державної служби територіальних органів Держрибагентства, зокрема, на посаду начальника Чернігівського рибоохоронного патруля.

Термін подання документів визначено до 10.10.2016.

Оголошення про проведення конкурсу є публічним. Воно розміщено на офіційному веб-сайті Держрибагентства та на сайті Національного агентства з питань державної служби (а.с.133).

Бажаючі взяти участь у конкурсі направили до Держрибагентства свої заяви з пакетом необхідних документів для участі у конкурс на посади начальників та заступників начальників територіальних органів.

Однак, позивач не скористався своїм правом щодо участі у конкурсі на заміщення вакантних посад, зокрема, посади начальника Чернігівського рибоохоронного патруля, не подавав документів на участь у вищезазначеному конкурсі, а отже, відповідно, не брав у ньому участі.

Держрибагентством визначено переможцем на зайняття вакантної посади начальника Чернігівського рибоохоронного патруля іншу особу, дану інформацію було розміщено на офіційному веб-сайті Держрибагентства.

Держрибагентством позивачу направлений лист від 28.10.2016 № 1-12.1-16/5670-16 з пропозицією вакантної посади головного спеціаліста Сектору адміністративних послуг та дозвільних документів в Держрибагентстві.

Позивачем до позовної заяви у даній справі додано копію свого звернення від 31.10.2016 № 07-18, з якою він звертався до Держрибагентства, отримавши вказану пропозицію.

Разом із цим, на час виникнення спірних відносин між сторонами діяла Інструкція з діловодства в Державному агентстві рибного господарства України, затверджена наказом Держрибагентства від 19.04.2012 № 200 (надалі Інструкція № 200) (а.с.150-181).

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 Інструкції № 200 в Держрибагентстві застосовувалася повна централізація діловодства за допомогою автоматизованої системи діловодства «Аскод-стандартний» (Автоматизована система контролю і організації діловодства).

Згідно з пунктами 136, 138 Інструкції № 200 реєструвалися документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення. Документи реєструвалися лише один раз: вхідні - у день їх надходження до Держрибагентства або не пізніше наступного дня, якщо документ надійшов у неробочий час.

Пунктами 143, 144 Інструкції № 200 було передбачено, що зареєстровані документи передавалися на розгляд керівництва Держрибагентства у день їх надходження або наступного робочого дня у разі надходження документу у неробочий час, у подальшому документи, розглянуті керівництвом Держрибагентства, передавалися на виконання до структурних підрозділів.

Ні позивачем, ні відповідачами не надано суду належних доказів прийняття пропозиції вакантної посади ОСОБА_1 від Держрибагентства, оскільки на зазначеному листі позивача, який оформлений на бланку Чернігіврибоохорони та підписаний позивачем як начальником управління, відсутні реквізити реєстрації як вихідної кореспонденції, тобто оформленого з порушеннями вимог Інструкції № 200, та докази його надсилання, а також відсутні докази надходження та реєстрації цього листа як вхідної кореспонденції до Держрибагентства (а.с. 16 т. І) . У зв`язку із цим Держрибагентство обґрунтовано вважало, що позивач вищезазначену пропозицію не прийняв.

Слід також зазначити, що Держрибагентством наказ № 85-ТО про звільнення позивача був прийнятий 29.11.2016, а до Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис № 1 038952 про створення Чернігівського рибоохоронного патруля внесено 02.03.2017.

Тобто на час видання наказу Держрибагентства від 29.11.2016 № 85-ТО «Про звільнення ОСОБА_1 » Чернігівський рибоохоронний патруль ще не був зареєстрований.

Крім того, в Положенні про Державне агентство рибного господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 895, не зазначено, кому передаються функції Чернігіврибоохорони, оскільки у даному випадку територіальний орган виконував лише частину делегованих Держрибагентством функцій і в зв`язку з ліквідацією, функції Чернігіврибоохорони не були передані жодному органу.

Таким чином, Держрибагентство не є правонаступником прав та обов`язків ліквідованих юридичних осіб (територіальних органів).

Що стосується посилань позивача на те, що Держрибагентством йому не запропоновано іншу посаду в Чернігіврибоохороні та посаду у Чернігівському рибоохоронному патрулі, то суд вказує на таке.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 894 «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства» (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2016 № 86) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Держрибагентства за переліком згідно з додатком 1 (пункт 1 постанови), зокрема, й Чернігіврибоохорону.

Держрибагентством 30.11.2015 прийнято наказ № 369 «Про ліквідацію територіальних органів Держрибагентства України», яким, крім іншого, передбачено: ліквідувати до кінця 2015 року як юридичні особи публічного права територіальні органи Держрибагентства згідно з Додатком № 1 (пункт 1); утворити комісії з ліквідації територіальних органів Держрибагентствата, затвердити голів комісій (пункт 2), в тому числі і Комісію з ліквідації Чернігіврибоохорони; затвердити орієнтовний план заходів, пов`язаних із ліквідацією територіальних органів Держрибагентства (пункт 3). попередити начальників та заступників начальників територіальних органів про наступне вивільнення у зв`язку з ліквідацією територіальних органів Держрибагентства (пункт 4) (а.с.212-213).

Згідно із абзацом 1 частини 5 статті 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» керівники та заступники керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади призначаються на посади та звільняються з посад керівником центрального органу виконавчої влади відповідно до законодавства про державну службу.

Відповідно до підпункту 10 пункту 12 Положення про Державне агентство рибного господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 895 у редакції постанови від 30.09.2015, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що Голова Держрибагентства призначає на посаду за погодженням з Міністром аграрної політики та продовольства та головами відповідних місцевих держадміністрацій, звільняє з посади керівників територіальних органів Держрибагентства.

Аналогічна норма була передбачена й пунктом 10 Положення про Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області, затвердженого наказом Держрибагентства від 09.04.2012 № 224.

У зв`язку із цим, про наступне вивільнення Держрибагентством попереджено позивача як начальника Чернігіврибоохорони та його заступників. Інші працівники Чернігіврибоохорони про наступне вивільнення попереджені головою ліквідаційної комісії Чернігіврибоохорони, адже згідно із підпунктом 11.7 пункту 11 Положення про Чернігіврибоохорону повноваження щодо призначення і звільнення державних службовців та працівників Чернігіврибоохорони належали до компетенції начальника Чернігіврибоохорони.

Відповідно до частин першої і другої статті 21 Закону України «Про державну службу» (у редакції Закону від 10.12.2015) вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Враховуючи вимоги Закону України «Про державну службу» існує три випадки можливості переведення державного службовця без проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу (за його згодою) вакантну посаду: в тому самому державному органі; у державному органі, якому передаються повноваження та функції органу; в іншому державному органі.

Таким чином, пропонувати позивачу іншу посаду в Чернігіврибоохороні, яка перебувала у стадії ліквідації, не було законних підстав, адже усі виключно посади підлягали скороченню у зв`язку із ліквідацією самого органу.

Пунктом 6 частини першої статті 2 Закону України «Про державну службу» значено, що рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

Як вбачається з матеріалів справи, штатним розписом Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Чернігівській області на 2016 рік було передбачено 60 посад, з яких керівні посади: начальник 1 штатна одиниця (посадовий оклад 3103,00 грн.), перший заступник начальника 1 штатна посада (посадовий оклад 3010,00 грн.), заступник начальника 1 штатна одиниця (посадовий оклад 2948,00) (а.с.226).

А відповідно до штатного розпису Управління Державного агентства рибного господарства у Чернігівській області на 2016 рік (новоствореного територіального органу Держрибагентства) у складі управління передбачено 42 посади, з яких керівні посади: начальник управління 1 штатна одиниця (посадовий оклад 6800,00 грн.) (а.с225).

Тобто у новоствореному територіальному органі Держрибагентства зменшились штатна чисельність посад (у тому числі керівних посад) та розмір оплати праці (посадові оклади).

Судом встановлено, що позивач закінчив у 1992 році Українську академію внутрішніх справ та отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» (кваліфікація - юрист).

На час пропонування вакантної посади головного спеціаліста Сектору адміністративних послуг та дозвільних документів в Держрибагентстві (лист від 28.10.2016 № 1-12.1-16/5670-16) позивач мав стаж державної служби 29 років 9 місяців, а загальний стаж роботи - 30 років 10 місяців.

Зокрема, з травня 1982 року по квітень 1984 року позивач проходив службу в армії, а з жовтня 1984 року по грудень 2005 року - в органах Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області; із серпня 2008 року по серпень 2009 року обіймав посаду заступника генерального директора з безпеки та режиму ТОВ «Березнянська птиця», з серпня 2009 року по вересень 2012 року працював на посаді начальника Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Чернігівській області, з вересня 2012 року по листопад 2016 року - на посаді начальника Чернігіврибоохорони.

Відповідно до Закону України «Про державну службу» запропонована позивачу посада головного спеціаліста Сектору адміністративних послуг та дозвільних документів Держрибагентства відноситься до посад державної служби категорії «В».

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 20 Закону України «Про державну службу» особа, яка претендує на зайняття посади державної служби категорії «В», повинна відповідати таким загальним вимогам: наявність вищої освіти ступеня не нижче молодшого бакалавра або бакалавра за рішенням суб`єкта призначення, вільне володіння державною мовою.

Суд звертає увагу, що у разі заміщення вакантних посад державної служби категорій «Б» і «В» роботодавці зазначають загальні вимоги відповідно до Закону України «Про державну службу» та спеціальні вимоги, які визначаються з урахуванням вимог спеціальних законів, що регулюють діяльність відповідного державного органу, та з урахуванням вимог посадових інструкцій, в порядку затвердженому наказом Національного агентства України з питань державної служби від 06.04.2016 № 72 «Про затвердження Порядку визначення спеціальних вимог до осіб, які претендують на зайняття посад державної служби категорій «Б» і «В».

В газеті Голос України від 16.12.2015 № 237 (6241) розміщено оголошення про заміщення вакантних посад Державного агентства рибного господарства України, зокрема, начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Чернігівській області та зазначено кваліфікаційні вимоги до претендентів на посади начальників управлінь Державного агентства рибного господарства України, а саме: стаж роботи за фахом на державній службі на керівних посадах чи на керівних посадах в інших сферах управління не менше 5 років; досвід роботи щодо управління персоналом; післядипломна освіта у сфері управління: магістр державного управління за відповідною спеціалізацією (а.с.129 т.ІІ).

Оскільки позивач не відповідає кваліфікаційним вимогам до претендентів на посаду начальника Управління Державного агентства рибного господарства України, тому дана посада і не була запропонована позивачу з підстав не відповідності правомірно.

Відповідно до інформації про юридичну особу, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Чернігіврибоохорона припинена з 06.02.2018 (номер запису 5008751).

Також, суд звертає увагу, що посада начальника Чернігіврибохорони не є рівнозначною посаді начальника Чернігівського рибоохоронного патруля.

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 21 Закону України «Про державну службу» (у редакції Закону від 10.12.2015) вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.

Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Однак, позивач не скористався своїм правом щодо участі у конкурсі на заміщення вакантних посад, зокрема, посади начальника Чернігівського рибоохоронного патруля, не подавав документів на участь у конкурсі, а отже, відповідно, не брав у ньому участі.

Разом з тим, відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

В пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 зазначено, що при реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де зберіглося його попереднє місце роботи.

При ліквідації підприємства (установи, організації) правила пункту 1 статті 40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 12.12.2018 у справі № 815/436/17 (провадження № К/9901/17267).

Відповідно до ч.1 статі 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняє свою діяльність, передаючи все своє майно, права та обов`язки іншим юридичним особам - правонаступникам внаслідок реорганізації (через злиття, приєднання, поділ, перетворення) або ліквідації.

У пункті 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074, зазначено, що права та обов`язки органів виконавчої влади переходять у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Однак, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 894 ліквідується не сам орган державної влади, а його територіальні органи. Крім того, територіальні органи виконували частину делегованих Держрибагентством функцій і в зв`язку з ліквідацією, функції Чернігіврибоохорони не передаються жодному органу.

Отже, суд визнає твердження ОСОБА_1 про те, що Чернігіврибоохорона фактично реорганізується і її функції переходять до новоутвореного органу помилковим та таким, що не заслуговує на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 КЗпП останній регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих.

Як зазначено в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов`язані з`ясовувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При вирішенні питання, чи додержані власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд зазначає наступне.

Згідно з п.1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 статті 40 КЗпП встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Крім того законодавство не зобов`язує у випадку ліквідації юридичної особи пропонувати працівникам роботу в іншій організації чи роботу в тій же організації, але в іншій місцевості.

Отже, у Держрибагентства відсутній обов`язок щодо працевлаштування позивача не в апараті Держрибагентства.

Також відповідно до ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: ліквідації підприємства, установи, організації.

За правилами ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене статтею 42 цього Кодексу. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Позивача ознайомлено з попередженням про його подальше вивільнення від 02.12.2015. При цьому, судом встановлено, що на адресу ОСОБА_1 Держрибагенством направлений лист від 28.10.2016 № 1-12.1-16/5670-16 з пропозицією вакантної посади головного спеціаліста Сектору адміністративних послуг та дозвільних документів в Державному агентстві рибного господарства України (а.с. 14, 15 т. І). Його звільнення погоджено в установленому законодавством порядку (а.с. 43-47 т. ІІ).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 пропозицію вакантної посади головного спеціаліста Сектору адміністративних послуг та дозвільних документів в Державному агентстві рибного господарства України від відповідача не прийняв.

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість тверджень позивача щодо порушення відповідачем порядку його звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП, оскільки ОСОБА_1 було запропоновано іншу роботу, яку він міг обіймати у відповідних створених територіальних органах Державного рибного агентства відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 894 від 30.09.2015.

Враховуючи, що під час розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку про правомірність прийняття наказу про звільнення позивача, позовні вимоги про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених фактів та обставин, враховуючи, що докази, наведені позивачем під час розгляду адміністративної справи є недоведеними та безпідставними та не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію представників відповідачів, суд дійшов висновку, що у задоволені позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З огляду на відсутність у даному випадку порушеного права, у суду відсутні підстави для захисту такого права.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, суд вважає, що відповідачами доведено правомірність своїх дій.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України, Ліквідаційної комісії Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області, Управління Державного агентства рибного господарства у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 23 грудня 2019 року.

Суддя О.Є. Ткаченко