Справа № 683/1671/19
Суддя: Бондарчук Л. А.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 683/1671/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Бондарчук Л.А.

секретаря Борикіної Л.В.

з участю: представника позивача Кашина В.А.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинів справу №683/1671/19, 2-а/683/29/2019 за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Чернівецькій області сержанта поліції Новака Андрія Володимировича, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного Управління Національної поліції в Чернівецькій області, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до інспектора управління патрульної поліції в Чернівецькій області сержанта поліції Новака Андрія Володимировича, третя особа Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області і просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії ЕАВ №1206883 від 06 червня 2019, винесену інспектором Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Новаком Андрієм Володимировичем, відносно нього за порушення ч.1 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 06 червня 2019 року о 12 год. 55 хв., керуючи автомобілем Хюндай Соната державний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі М19 Доманове Порубне, 531 кілометр. До зупинки поліцейським позивач вказує, що рухався з максимально дозволеною швидкістю в населеному пункті. Після дорожнього знаку про закінчення населеного пункту він продовжував рухатись із дозволеною швидкістю та виключно за межами населеного пункту був зупинений працівником поліції. В той же час інспектор поліції ОСОБА_2 .В., вказав, що позивач рухався в межах населеного пункту.

Крім того, позивач зазначає що в самій постанові не зазначено, в якому населеному пункті він рухався з перевищенням швидкості, оскільки населеного пункту не було, а 531 кілометр автодороги М19 Доманове Порубне дозволяє рух автомобілем зі швидкістю не більше 110 км. та не є населеним пунктом, оскільки не обмежений відповідними дорожніми знаками, а тому вважає оскаржувану постанову безпідставною.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 червня 2019 року ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду, як такий, що пропущений ним з поважних причин.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Кашин В.А. позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити.

Відповідач, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, а також відзив, у якому просить в задоволення позову відмовити, посилаючись на те, що факт перевищення позивачем швидкості руху зафіксовано за допомогою вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 №ТС000639, який пройшов повірку, що дійсна до 22.10.2019 року, та підтверджується фотознімком і відеозаписом приладу ТС000639, згідно яких автомобіль позивача рухався зі швидкістю 80 км/год.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 06 червня 2019 року інспектором управління патрульної поліції в Чернівецькій області сержанта поліції Новака Андрія Володимировича було складено постанову серії ЕАВ №1206883 про накладення на водія ОСОБА_1 адміністративного стягнення, в якій зазначено, що 06 червня 2019 року о 12 год. 55 хв., ОСОБА_1 керував автомобілем Хюндай Соната державний номер НОМЕР_1 та рухався по автодорозі М19 Доманове Порубне, 531 кілометр зі швидкістю 80 км/год, при цьому перевищував встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 30 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалася пристроєм TruCam ТС 000639, чим порушив п. 12.9 б ПДР України, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП України, у зв`язку із чим накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Не погодившись із винесеною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам судом враховується наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ст. 6 Закону України "Про Національну поліцію" поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Національну поліцію" під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно з п. 1.1. Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1206883 від 06 червня 2019 року, інспектором Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Новаком Андрієм Володимировичем встановлено, що 06 червня 2019 року о 12.55. год. на автодорозі М19 Доманове Порубне, 531 кілометр, позивач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Хюндай Соната державний номер НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 80 км/год, перевищивши допустиму швидкість на 30 км/год (швидкість вимірювалась приладом Трукам ТС 000639), чим порушив п. 12.9 б ПДР України, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП України, у зв`язку із чим накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України про адміністративні правопорушення, настає в разі перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходами на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками і тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятнадцяти до двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення визначений ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 цього Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідачем, на підтвердження своєї позиції по справі, до суду першої інстанції надано відеозапис фіксування ділянки автошляху.

При цьому, суд зазначає на те, що із відеозапису не вбачається здійснення ОСОБА_1 самого факту адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1 та 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Так, доказ на підставі якого прийнята постанова, який підтверджує скоєння позивачем правопорушення є відсутнім. В свою чергу, позивач не визнає факту вчинення ним порушення ПДР .

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 26.04.2018 р. у справі № 338/855/17, яка в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Статтею 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, жодного доказу в обґрунтування законності винесеної ним постанови та застосування до позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 122 КУпАП, не долучено до матеріалів справи.

Доводи, які містяться у відзиві про наявність доказу фіксації адміністративного правопорушення приладом TRU CAM ТС 000639 є безпідставними, з огляду на наступне.

Так, із зазначеного фотознімку приладу Tru Cam ТС 000639, вбачається фіксування адреси автодороги М19 Доманове Порубне, 531 кілометр, номерний знак та швидкість транспортного засобу 80 км/год, проте жодних доказів наявності дії дорожнього знаку 3.29 на цій ділянці дороги не надано.

Доводи відповідача, а саме наявність позначок відповідних знаків у інтернет-ресурсі Google Maps, суд вважає такими, що не відповідають вимогам ст. 72-73 КАС та не можуть слугувати доказами, оскільки даний ресурс несе лише довідковий характер та його достовірність не регламентована жодним нормативно-правовим актом.

При цьому, відповідачем не надано доказів наявності зазначених дорожніх знаків на відповідній ділянці автошляху згідно проектів і схем організації дорожнього руху, погоджених із відповідними підрозділами Національної поліції, що регламентується ч. 1, 2 ст. 27 ЗУ «Про дорожній рух».

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному прав, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб"єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

З огляду на вищезазначене, суд зазначає про те, що відповідачем не надано належних доказів порушення позивачем вимог пункт п. 12.9 б Правил дорожнього руху України.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність прийнятої ним постанови серії ЕАВ №1206883 від 06 червня 2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень,на якого у відповідності дост. 77 КАС України покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, не представлено суду жодних доказів, які б підтверджували в діях позивача наявність складу адміністративного правопорушення,передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим суд вважає, що вимоги позивача щодо скасування оскаржуваної постанови підлягають задоволенню, а відповідна справа про адміністративне правопорушення відносно останнього - закриттю.

Керуючись ст. 77, 243-244, 268, 271, 286 КАС України,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Постанову серії ЕАВ №1206883 від 6 червня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, скасувати, провадження у даній справі закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: