Справа № 726/1864/17
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 726/1864/17

Головуючий у 1-й інстанції: Проскурняк І.Г.

Суддя-доповідач: Моніч Б.С.

19 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Охрімчук І.Г. Капустинського М.М.

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради на рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 11 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Чернівецької міської ради, Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради №21 від 28 квітня 2017 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у проведенні щомісячних страхових виплат, що належали її чоловікові (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), але не були йому виплачені при житті;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Садгірського району Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради призначити (відновити) соціальну виплату у розмірі 19096,43 гривень та здійснити повернення вказаної суми недоотриманих соціальних виплат відповідно до законодавства.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що бажаючи отримати успадковані страхові виплати, 03 лютого 2017 року звернулася із заявою до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань міста Чернівці. Однак, листом від 18 травня 2017 року позивачу відмовлено у проведенні щомісячних страхових виплат, що належали її чоловікові, але не були йому виплачені при житті за місцем постійного проживання (місто Луганськ). У проведенні відповідних виплат їй було відмовлено.

Вважаючи цю відмову незаконною, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради №21 від 28 квітня 2017 року яким відмовлено ОСОБА_1 у проведенні виплат щомісячних страхових виплат, що належали її чоловікові (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), але не були йому виплачені при житті.

Зобов`язано Управління соціального захисту населення Садгірського району Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради призначити (відновити) соціальну виплату у розмірі 19096,43 гривень та здійснити повернення вказаної суми недоотриманих соціальних виплат відповідно до законодавства.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 21 жовтня 2000 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, актовий запис №486 зареєстрований в Артемівському районному відділі реєстрації актів громадського стану міста Луганськ.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 30 вересня 2016 року, актовий запис №347 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 55 років.

Згідно довідки Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради №09/09/3184 від 20 грудня 2017 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на обліку за період з жовтня 2014 року по грудень 2017 року в Департаменті праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції не перебував.

Відповідно до довідки №920005360 від 15 грудня 2014 року ОСОБА_2 перемістився з тимчасово окупованої території з міста АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Управління виконавчої дирекції фонду у Луганській області №02/128 від 19 січня 2017 року загальна сума недоотриманих ОСОБА_2 страхових виплат складає 17364,61 гривень. При цьому ОСОБА_2 нараховано та не виплачено 10390,92 грн., а сума в розмірі 6973,69 гривень підлягає донарахуванню (а.с.71).

Згідно з довідкою Управління виконавчої дирекції фонду у Луганській області №02/1208 від 16 червня 2017 року, загальна сума недоотриманих ОСОБА_2 страхових виплат складає 19096,43 гривень. При цьому ОСОБА_2 нараховано та не виплачено 10390,92 грн., а сума в розмірі 8705,51 грн. підлягає донарахуванню (а.с.72).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії НВА №574584 від 01 лютого 2017 року, спадкоємицею майна ОСОБА_2 , а саме: суми недоотриманих страхових виплат в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, є його дружина ОСОБА_1 .

При цьому у свідоцтві зазначено, що воно видано на підставі довідки Управління виконавчої дирекції фонду у Луганській області №02/128 від 19 січня 2017 року. В той же час у свідоцтві є виправлення щодо суми, яка ввійшла до складу спадщини: сума 17364,61 грн., яка співпадає з розміром вказаним у довідці від 19 січня 2017 року, виправлена на суму 19076,43 грн., яка відповідає довідці, що була видана після видачі свідоцтва про право на спадщину - 16 червня 2017 року (а.с.14).

Згідно із довідкою від 10.01.2017 року № ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа в м.Чернівці (а.с.15).

Бажаючи отримати успадковані страхові виплати, позивачка звернулась з заявою до органу Фонду соціального страхування України. Однак, у перерахуванні вказаних виплат їй було відмовлено (а.с.16-18).

Відмовляючи у здійсненні виплати відділення покликалося на те, що у свідоцтві про право на спадщину і довідках виданих Управлінням виконавчої дирекції фонду у Луганській області суттєво різняться суми, що належать до виплати позивачці, та не зрозуміло з якої довідки нотаріусом визначена сума спадщини. Крім того, відділення вказувало на те, що згідно рішення Комісії при Департаменті праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради було прийнято рішення про відмову в проведенні виплати щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 , що належали її чоловіку (а.с.17-18).

Згідно з витягом із протоколу №21 від 28 квітня 2017 року рішенням Комісії при Департаменті праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради було:

1. підтверджено фактичне місце проживання ОСОБА_1 за адресою 2

АДРЕСА_4. 2 . було відмовлено в проведенні виплати щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 , що належали її чоловіку у зв`язку з тим, що це питання не відноситься до повноважень Комісії.

Позивач не погоджуючись із діями відповідача та вважаючи їх незаконними, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції щодо позовних вимог в частині правомірності прийняття оспорюванного рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради №21 від 28 квітня 2017 року, виходив з того, що для призначення або відмови у призначенні соціальних виплат необхідно дотримуватись процедури, передбаченої Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року №365 (надалі - Порядок №365). Втім, Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради Управлінням соціального захисту населення Садгірського району Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради такої процедури дотримано не було.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від асигнувань на виплату таких коштів.

Суд зазначає, що статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідач, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час розгляду справи порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки неповно з`ясувавши обставини, що мають значення у справі, резолютивною частиною рішення суду зобов`язав Управління соціального захисту населення Садгірського району Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради призначити соціальну виплату. Однак, даний орган не був стороною по справі, окрім того до повноважень такого не належать питання призначення (відновлення) страхових виплат. При цьому, апелянт зауважує, що судом першої інстанції не взято до уваги факт встановлення в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року по даній справі, що ОСОБА_1 успадкувавши недоотримані кошти її чоловіком має право на їх отримання від Фонду соціального страхування України, а не від структурних підрозділів органу місцевого самоврядування.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я регулюються Законом України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі - Закон №1105-XIV).

Згідно частини 1 статті 36 Закону №1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до частин 4, 5 та 7 статті 47 Закону №1105-XIV встановлено, що виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них. Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Згідно частини 10 статті 47 Закону №1105-XIV належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини.

Пунктом 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Визначення того, хто є внутрішньо переміщеними особами надано у абзаці 1 частини 1 статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року №1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (надалі - Закон №1706-VII).

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону №1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

За правилами статті 5 Закону №1706-VII довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Відповідно до статті 7 Закону №1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно Порядку №365 питання щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам можуть розглядатися комісіями.

Пунктом 11 Порядку №365 визначено, що комісія розглядає подання про призначення (відновлення) або про відмову у призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати протягом п`яти робочих днів з дня отримання такого подання.

За результатами розгляду подання з урахуванням акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї або інших документів, визначених в абзацах другому і третьому пункту 7 цього Порядку, комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики або інших органів, що здійснюють соціальні виплати (пункт 12 Порядку №365).

Згідно пункту 13 Порядку №365 передбачено, що комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати.

У разі прийняття рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати комісія не пізніше наступного робочого дня надсилає копію такого рішення органові, що здійснює соціальні виплати, та структурному підрозділу з питань соціального захисту населення. Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (пункт 14, 15 Порядку №365).

В той же час відповідно до частини 10 статті 7 Закону №1706-VII передбачено, що внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування.

Матеріальне забезпечення, страхові виплати призначаються за наявності необхідних документів, що підтверджують право на ці виплати, а в разі їх відсутності - за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України.

У разі відсутності в зазначеному Реєстрі необхідних відомостей матеріальне забезпечення, страхові виплати надаються у мінімальному розмірі, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України, з наступним перерахуванням сум матеріального забезпечення після надходження документів, що підтверджують право застрахованих осіб на їх надання.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, слід прийти до висновків, що виплата нарахованих та не виплачених померлому соціальних виплат може здійснюватися в один з таких способів:

1. зазначені кошти виплачуються членам сім`ї померлого у встановленому законодавством порядку.

2. зазначені виплати включаються до складу спадщини та виплачуються у загальному для спадкування порядку.

У першому випадку дії відповідних органів влади, які зобов`язані здійснити відповідні виплати, носять публічно-правовий характер та можуть бути предметом адміністративного позову. В другому випадку спори щодо належних сум підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи те, що позивачкою пред`явлено адміністративний позов, колегія суддів вважає за необхідне перевірити правомірність дій відповідача саме в межах процедури виплати належних коштів позивачці як члену сім`ї померлого.

Тим більше, що саме на це вказував Верховний Суд у своїй постанові від 22 квітня 2019 року.

Так, скасовуючи рішення суду першої інстанції Верховний Суд вказав, що відповідно до частини 10 статті 47 Закону України №1105-XIV позивачка має право на отримання успадкованих коштів від робочих органів Фонду соціального страхування України.

Суд також вказував на те, що при новому розгляді справи слід з`ясувати, чи належить позивачка до внутрішньо переміщених осіб та чи розповсюджуються на неї гарантії передбачені Законом №1706-VII.

Таким чином під час нового розгляду справи суд першої інстанції, виконуючи вказівки Верховного Суду, мав би залучити до розгляду справи робочі органи Фонду соціального страхування України в Чернівецькій та Луганській областях, проаналізувати відповідні правовідносини в частині того, хто з вказаних органів мав би здійнити відповідні виплати та чи потрібно у такому випадку для проведення виплати рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради.

Натомість, судом першої інстанції під час нового розгляду справи вказівки Верховного Суду в повному обсязі виконані не були, належні відповідачі до участі у справі залучені не були, що в свою чергу позбавляє можливості суд апеляційної інстанції усунути ці недоліки, оскільки суд не вправі вирішувати питання про залучення відповідача на стадії апеляційного розгляду, виходячи з положень частини 1 статті 48 КАС України.

З`ясовуючи це питання під час апеляційного розгляду у представника позивачки суд встановив, що ні вона питання про залучення інших відповідачів не ставила, оскільки не вважала за необхідне.

Представник позивачки вказувала на те, що суд в будь-якому випадку мав би перевірити дії Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради на предмет їх правомірності та вважала, що у випадку, якщо Комісія не мала повноважень вирішувати питання призначення виплати допомоги, то вона мала би залишити це питання без розгляду, а не приймати рішення про відмову у виплаті коштів.

Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд не вправі вийти за межі позовних вимог таким чином, щоб покласти певні обов`язки на осіб, які не були залучені до справи у якості відповідачів.

Це випливає з положень частини 3 статті 48 КАС, якою визначено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача (частина 4 статті 48 КАС України).

Частиною 5 вказаної статті передбачено, що під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Належним є відповідач, який є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не повинна і не може відповідати за пред`явленим позовом. У разі якщо за змістом норми матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, учасником спірних відносин та зобов`язаною особою є інша, ніж особа, до якої пред`явлено позов, підстави для задоволення позову відсутні. У такому випадку суд з метою забезпечення захисту порушеного (оспорюваного, невизнаного) права особи повинен замінити неналежного відповідача належним або залучити до участі у справі співвідповідача.

Норми частини 3 статті 48 КАС України щодо заміни неналежного відповідача (залучення співвідповідача) у справі кореспондуються з нормою частини 3 статті 9 цього Кодексу, згідно з якою кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом (принцип диспозитивності).

Однак, аналіз частини 7 статті 48 КАС України дає підстави для висновку, що можливість заміни відповідача у справі допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Таким чином, переглядаючи судове рішення в межах заявлених позовних вимог, з огляду на раніше згадані норми законодавтсва та встановлені обставини колегія суддів приходить до таких висновків.

Особливістю соціальних виплат є те, що вони нерозривно пов`язані з певною особою, а тому за загальним правилом правовідносини з їх виплати припиняються у зв`язку зі смертю.

Водночас, пунктом 14 частини 1 статті 1 Закону №1105-XIV визначено, що суб`єктами соціального страхування, окрім застрахованої особи є члени її сім`ї у випадках, передбачених цим Законом.

З огляду на раніше наведені норми законодавства слід прийти до висновку, що у разі смерті застрахованої особи члени його сім`ї набувають статусу отримувача виплат і мають право на їх отримання від робочого органу фонду соціального страхування, у якому померлий отримував ці виплати.

Водночас, якщо отримувач виплат є внутрішньо переміщеною особою, то в силу приписів частини 10 статті 7 Закону №1105-XIV така особа має право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування.

Скасовуючи попереднє рішення суду першої інстанції Верховний Суд вказав на те, що поза увагою судів залишилася та обставина, чи є позивачка внутрішньо переміщеної особою.

Вирішуючи це питання колегія суддів враховує, що належність позивачки до внутрішньо переміщеної особи підверджено довідкою від 10 січня 2017 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 зареєстроване місце: АДРЕСА_3 , фактичне місце перебування: АДРЕСА_4 .

При цьому згідно пункту 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01 жовтня 2014 року (в редакції Постанови КМ № 352 від 08 червня 2016 року) (надалі - Порядок №509) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом 6 цього пункту. Довідка, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.

Судом встановлено, що довідка про взяття позивача на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, є дійсною, адже доказів про її скасування відповідачем не надано.

Відповідно статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами пункту 71 Порядку №509 у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи позивача органом, який її видав.

З цих підстав колегія суддів вважає що позивачка є внутрішньо переміщеної особою, а тому вона має право на отримання та виплату належних померлому чоловіку коштів від робочого органу фонду соціального страхування за своїм місце проживання.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства в частині, чи наділена повноваженнями призначати відповідні виплати Комісія з питань призначення (відновлення) соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради колегія судів виходить з наступного.

Дійсно пунктом 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Водночас, згадані раніше норми Закону №1105-XIV та Закону №1706-VII чітко вказують на те, що позивачка має право на виплату коштів від робочого органу фонду за місцем свого проживання за рішенням цього органу.

Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Суд першої інстанції, як і позивачка, помилково вважали, що відповідно до зазначеного Порядку питання щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам розглядаються виключно комісіями.

Пунктом 11 Порядку №365 визначено, що комісія розглядає подання про призначення (відновлення) або про відмову у призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати протягом п`яти робочих днів з дня отримання такого подання.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковими з огляду на наступне.

Пунктом 4 згаданого Порядку визначено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам ПРИЗНАЧАЮТЬСЯ і виплачуються:

- структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення),

- робочими органами Фонду соціального страхування (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати),

- центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

За змістом пункту 5 названого Порядку для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву ДО ОРГАНУ, ЩО ЗДІЙСНЮЄ СОЦІАЛЬНІ ВИПЛАТИ на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Для призначення (відновлення) соціальних виплат структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або ЗА ЗВЕРНЕННЯМ ОРГАНІВ, ЩО ЗДІЙСНЮЮТЬ СОЦІАЛЬНІ ВИПЛАТИ, протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідної заяви внутрішньо переміщеної особи або з дня надходження звернення від органів, що здійснюють соціальні виплати, ПРОВОДИТЬ ПЕРЕВІРКУ ДОСТОВІРНОСТІ ЗАЗНАЧЕНОЇ В ЗАЯВІ ІНФОРМАЦІЇ ПРО ФАКТИЧНЕ МІСЦЕ ПРОЖИВАННЯ/ ПЕРЕБУВАННЯ ВНУТРІШНЬО ПЕРЕМІЩЕНОЇ ОСОБИ .

За результатами проведення перевірки структурним підрозділом з питань соціального захисту населення складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за формою, встановленою Мінсоцполітики, який підписується всіма повнолітніми внутрішньо переміщеними особами та у визначених законодавством випадках - їх законними представниками, а також представниками структурного підрозділу з питань соціального захисту населення.

Аналізуючи наведені норми Порядку, слід прийти до висновку, що Комісія з питань призначення (відновлення) соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради в частині розгляду питань щодо призначення чи відновлення виплат, які здійснюються органами Фонду соціального страхування, наділена виключно повноваженнями підтвердити інформацію про фактичне місце проживання позивачки, однак не наділена повноваженням приймати рішення про призначення/відновлення відповідної виплати.

Повноваженнями прийняти відповідне рішення та здійснити виплату наділений виключно робочий орган Фонду соціального страхування України, тим більше з огляду на наявні розбіжності у сумах, що підлягають до виплати.

Як свідчать матеріали справи, Комісія з питань призначення (відновлення) соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради на запит відділення виконавчої дирекції фонду у м.Чернівці Фонду соціального страхування України ПІДТВЕРДИЛА ФАКТИЧНЕ МІСЦЕ ПРОЖИВАННЯ ОСОБА_1 та відмовила в частині проведення виплати у зв`язку тим, що це питання не належить до повноважень Комісії.

Наведене вище спростовує висновки суду першої інстанції про протиправність дій Комісії та необхідність задоволення позову.

За таких обставин у суду відсутні правові підстави для визнання протиправним та скасування рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради №21 від 28 квітня 2017 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у проведенні щомісячних страхових виплат, що належали її чоловікові (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), але не були йому виплачені при житті

А тому, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, заявлених до Управління соціального захисту населення Садгірського району Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, за умови неможливості його заміни на стадії перегляду судового рішення апеляційним судом, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте вже до належного відповідача.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 13 червня 2018 року (справа №303/3416/17), та від 10 липня 2018 року (справа №336/4525/17).

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, доводи апеляційної скарги спростовують висновки рішення суду, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до вимог статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Пунктом 2 частини 1 статті 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги і про наявність підстав вважати висновки суду першої інстанції, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та призвели до неправильного її вирішення, через що рішення суду належить до скасування з прийняттям нової постанови, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради задовольнити.

Рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 11 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 грудня 2019 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Охрімчук І.Г. Капустинський М.М.