Справа № 640/18054/19
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 грудня 2019 року № 640/18054/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Рябого І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3
до треті особи про Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_4, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації визнання нечинним та скасування розпорядження

за участю:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - Муханов А.І.;

від третьої особи - Муханов А.І.;

від третьої особи ( ОСОБА_4 ) - ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , діючи в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд визнати нечинним та скасувати розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про надання дозволу ОСОБА_4 на обмін квартири АДРЕСА_1 , що належить дітям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на квартиру АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , у якому народилось двоє дітей. У 2015 році позивач подарував свою квартиру дітям у рівних частинах. Пояснив, що після розірвання шлюбу діти з матір`ю проживають за іншою адресою, але і колишнє подружжя, і діти зареєстровані у квартирі, яка належить дітям. Позивач там постійно проживає, так як це його єдине можливе місце проживання, іншого житла у приватній власності у позивача немає. З невідомих для позивача причин, у серпні 2019 року колишня дружина останнього звернулась до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про надання дозволу здійснити обмін квартири АДРЕСА_1 , що належить дітям. Позивач, як батько дітей, був категорично проти такого обміну, проте, відповідачем прийнято спірне рішення без урахування думки останнього. На переконання позивача, при прийнятті спірного рішення відповідачем грубо порушено пункти 5, 7 частини п`ятої статті 177 Сімейного кодексу України, частину другу статті 18 Закону України "Про охорону дитинства", пунктів 66, 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866.

Ухвалою суду від 30.09.2019 прийнято позовну до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 640/18054/19 та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 29.10.2019.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати у підготовчому судовому засіданні 29.10.2019, відкладено підготовче засідання на 26.11.2019, оскільки за повідомленням представника відповідача, третя особа у справі - ОСОБА_4 разом з дітьми проживає за іншою адресою.

06.11.2019 до суду від представника відповідача Муханова А.І. надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснив, що спірне рішення не порушує прав та інтересів дітей, позаяк обмін житла поліпшує умови проживання останніх. Звернув увагу і на те, що позивач був повідомлений про дату, час та місце засідання комісії, проте жодних зауважень останній не подав.

Ухвалою суду від 26.11.2019 закрито підготовче провадження у справі № 640/18054/19 та призначено розгляд справи по суті у судове засідання на 10.12.2019.

06.12.2019 до суду від позивача надійшла заява, у якій останній просить суд розглянути справу за його відсутності.

Позивач у судове засідання 10.12.2019 не прибув.

Представник відповідача та Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації у судовому засіданні 10.12.2019 заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник ОСОБА_4 у судовому засіданні 10.12.2019 заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 10.12.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.08.2019 № 700 "Про надання дозволу на вчинення правочинів щодо майна, право власності або право користування яким мають діти" надано дозвіл ОСОБА_4 на обмін квартири АДРЕСА_1 , що належить дітям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 17).

На погодившись з розпорядженням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 177 Сімейного кодексу України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.

Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав:

укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири;

видавати письмові зобов`язання від імені дитини;

відмовлятися від майнових прав дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.07.2019 ОСОБА_4 звернулась до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з заявою, у якій просила надати дозвіл на обмін квартири, яка у рівних частинах належить малолітнім дітям (а.с. 73). При цьому, у вказаній заяві ОСОБА_4 повідомила, що батько дітей не надає згоди на здійснення зазначеного правочину.

За змістом пункту 66 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 N 866 (далі - Порядок N 866), Служба у справах дітей за місцем знаходження майна надає консультації громадянам з питань підготовки необхідних документів щодо відчуження майна дитини. Для відчуження майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають зазначеній службі такі документи:

заяву кожного з батьків (опікунів, піклувальників);

копію паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, паспортного документа іноземця;

копію реєстраційного номера облікової картки платника податків (у разі наявності);

документ, що підтверджує право власності (користування) дитини на відчужуване майно;

витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, виданий відповідно до законодавства;

копію свідоцтва про народження дитини;

довідку з місця проживання, про склад сім`ї та реєстрацію або витяг з домової книги;

копію рішення про встановлення опіки над дитиною (для опікунів, піклувальників);

копію рішення про встановлення опіки над майном дитини (для опікунів, піклувальників);

копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу між батьками дитини (у разі наявності).

У разі виїзду сім`ї на постійне місце проживання за кордон до зазначених документів додається довідка управління (відділу) у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб за місцем реєстрації сім`ї.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 було додано до заяви всі передбачені пунктом 66 Порядку N 866 документи.

Згідно з пунктом 67 Порядку дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з`ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 177 Сімейного кодексу України дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

Як з`ясовано під час розгляду справи та не заперечувалось позивачем у підготовчому судовому засіданні, діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у квартирі АДРЕСА_1 , що перебуває у їх власності.

Поряд з цим, загальна площа квартири АДРЕСА_1 становить 42,8 кв.м, у той час як площа квартири АДРЕСА_2 становить 60,8 кв.м.

Зазначені обставини свідчать про те, що обмін житла покращує умови проживання малолітніх дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відтак права останніх оскаржуваним розпорядженням не порушуються.

Відповідно до частини п`ятої статті 177 Сімейного кодексу України органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що:

1) мати та/або батько дитини, які (яка, який) звернулися за дозволом, позбавлені судом батьківських прав відповідно до статті 164 цього Кодексу;

2) судом, органом опіки та піклування або прокурором постановлено (прийнято) рішення про відібрання дитини від батьків (або того з них, який звернувся за дозволом) без позбавлення їх батьківських прав відповідно до статті 170 цього Кодексу;

3) до суду подано позов про позбавлення батьків дитини (або того з них, який звернувся за дозволом) батьківських прав особами, зазначеними у статті 165 цього Кодексу;

4) особа, яка звернулася за дозволом, повідомила про себе неправдиві відомості, що мають суттєве значення для вирішення питання про надання дозволу чи відмову в його наданні;

5) між батьками дитини немає згоди стосовно вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини;

6) між батьками дитини або між одним з них та третіми особами існує судовий спір стосовно нерухомого майна, за дозволом на вчинення правочину щодо якого звернулися батьки дитини (або один з них);

7) вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

Разом з тим, відповідно до статей 3, 4 Конвенції ООН про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Щодо економічних, соціальних і культурних прав Держави-учасниці вживають таких заходів у максимальних рамках наявних у них ресурсів і при необхідності в рамках міжнародного співробітництва.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За наведених обставин та враховуючи, що позивач наполягав на розгляді саме заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що особиста незгода позивача з обміном квартири, не може бути підставою для скасування спірного розпорядження, позаяк останнє не порушує права дітей та спрямоване на покращення їх житлових умов.

Інші ж зазначені позивачем порушення стосуються саме ОСОБА_1 , не стосуються його малолітніх дітей, проте позивач на пропозицію суду у підготовчому судовому засіданні зазначав про розгляд даного позову саме у межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), який діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко

Повний текст рішення складено та підписано 20 грудня 2019 року.