Справа № 826/12627/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 грудня 2019 року №826/12627/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД"

до Державної податкової інспекції в Печерському районі Головного

управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення

№382/10/26-55-08-05,

зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" (01133. м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, ) з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного правління ДФС у м. Києві (01011, м. Київ, вул. Лєскова,2 ), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 16.01.2018 року вих. № 382/10/26-55-08-05, зобов`язати Державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві прийняти одержану податкову декларацію з податку на додану вартість за звітній (податковий) період календарний місяць грудень 2017 року з додатками та доповнення до неї Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" з введенням до інформаційних баз даних Державної фіскальної служби України відомостей з поданих товариством з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" документів від 16.01.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.11.2018 року позовну заяву повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД"

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2019 року ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.11.2018 року у справі №826/12627/18 залишено без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" - залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" задоволено, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.11.2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2019 року скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.19 визначено суддю Вєкуа Н.Г. для розгляду адміністративної справи №826/12627/18

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.06.2019 року прийнято до провадження адміністративну справу №826/12627/18 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві необґрунтовано відмовлено у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за звітній (податковий) період календарний місяць грудень 2017 року з додатками та доповнення до неї.

Відповідачем на адресу суду подано відзив на заявлений адміністративний позов, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що подача декларації з податку на додану вартість за звітний період грудень 2017 року в електронному вигляді є обов`язком позивача, проте останнім порушено порядок її направлення.

Розглянувши подані сторонам документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» 06 червня 2005 року зареєстровано Печерською районної у місті Києві державною адміністрацією, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію, з 08 червня 2005 року перебуває на обліку Державної податкової інспекції як платник податку та з 13 червня 2005 року є зареєстрованим платником податку на додану вартість, що підтверджується відповідним свідоцтвом, з присвоєнням індивідуального податкового номера.

За результатами господарської діяльності з імпорту електротехнічної продукції, починаючи з грудня 2013 року до січня 2015 року позивач придбав на території України, а також імпортував (ввіз на територію України) активів на суму 27967840,00 гривень, сплативши при цьому ПДВ на суму 5593568,00 гривень.

В силу того, що позивач і сам купує за іноземну валюту товар за кордоном, і купує за гривні імпортовані товари на митній території України з метою перепродажу, з незалежних від нього обставин, з 2014 року у позивача збільшуються залишки нереалізованих товарів на складах, в результаті чого утворилася від`ємне значення сум ПДВ (20% від вартості товарів на складах).

01 лютого 2016 року набрав чинності наказ Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21-5, яким затверджено нову форму податкової декларації з ПДВ, яка не передбачає можливості включення до декларації з ПДВ від`ємного значення сум ПДВ за результатами діяльності у звітні періоди.

Таким чином, позивач позбавлений можливості декларування від`ємного значення сум ПДВ у електронній формі податкової декларації.

16.01.2018 року позивач в особі директора товариства подав у паперовій формі до територіального органу ДФС України, у якому перебуває на податковому обліку як платник податку, а саме до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2017 року разом з додатками № 2, 3, 4, 5.

У свою чергу, Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві листом від 16.01.2018 року за №382/10/26-55-08-05 повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея - ЛТД» про відмову в прийнятті звітності та зазначено, що за результатами перевірки наявності та достовірності обов`язкових реквізитів (пункт 49.8 статті 49 Кодексу) податкова декларація з податку на додану вартість за грудень 2017 року, яка була надана 07.12.2017 року, вважається неподаною у зв`язку з порушенням вимог нормативно-правових актів, а саме: відповідно до пункту 184.6 статті 184 Податкового кодексу України у разі анулювання реєстрації особи, як платника податку, останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду та закінчується днем анулювання реєстрації. Також наголошено на тому, що свідоцтво платника ПДВ позивача за ІПН 57 анульоване 25.05.2016 року

Вважаючи вказане рішення протиправними та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст. 67 Конституції України, передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим кодексом, законами з питань митної справи.

Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України (в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.

Відповідно до положень п. 48.1-48.2 ст. 48 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час подання податкової декларації з ПДВ за січень 2018 року), податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Згідно з приписами п. 48.3 ст. 48 Податкового кодексу України, податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід`ємною частиною; ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Положеннями п. п. 48.5.1 п. 48.5 ст. 48 Податкового кодексу України, встановлено, що податкова декларація повинна бути підписана: керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником. Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку.

Відповідно до п. 48.7 ст. 48 Податкового кодексу України, податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Порядок подання податкової звітності до контролюючого органу визначається ст. 49 Податкового кодексу України.

Згідно з п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до п. 49.3 ст. 49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Водночас, п. 49.4 ст. 49 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису (дана правова норма набрала чинності 01.01.2015 згідно Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII та кореспондується із Порядком заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 (чинний із 01.02.2016).

Отже, ключовою відмінністю податкової звітності з податку на додану вартість, починаючи з 01.01.2015, стало покладення на платника податків обов`язку щодо її подання засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб, що забезпечувало належне функціонування системи електронного адміністрування податку на додану вартість, та упереджало випадки безпідставного відшкодування податку на додану вартість в автоматичному режимі.

Тобто, наведений імперативний припис передбачає обов`язок платника податку на додану вартість подавати звітність з цього податку лише в електронній формі.

Єдине виключення з цього правила закріплене в абз. 3 п. 49.4 ст. 49 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого у разі розірвання контролюючим органом в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів платник податків, договір з яким розірвано, має право до складання нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами «а» і «б» пункту 49.3 цієї статті.

Інших виключень з правила, встановленого п. 49.4 ст. 49 Податкового кодексу України, у тому числі тих, на які посилається позивач, законодавець не передбачив.

Зазначена правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.10.2018 у справі № 810/2468/17.

З податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» з податку на додану вартість за грудень 2017 року вбачається, що зазначена податкова звітність складена з дотриманням приписів статті 48 Податкового кодексу України та містить всі обов`язкові реквізити, що відповідачем не заперечується.

Проте, відмова контролюючого органу у прийнятті цієї податкової звітності пов`язана із тим, що свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ «Нікея-ЛТД» за ІПН57 було анульоване 25 травня 2016 року, що на думку відповідача, унеможливлює подачу позивачем податкової звітності з ПДВ.

Згідно з п. 184.5 ст. 184 Податкового кодексу України, з моменту анулювання реєстрації особи як платника податку така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, виписку податкових накладних.

Відповідно до п. 184.6. цієї статті, у разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації.

Сторонами не заперечується та обставина, що 25.05.2016 року позивачу анульовано реєстрацію платника податку на додану вартість, з огляду на що, на момент подання декларації з податку на додану вартість за грудень 2017 року, позивач був позбавлений індивідуального податкового номеру платника податку на додану вартість.

З моменту анулювання реєстрації особи як платника податку така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, складання податкових накладних. (п. 184.5 ст. 184 ПК України)

У разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації. (п. 184.6 ст. 184 ПК України)

Про анулювання реєстрації платника податку контролюючий орган зобов`язаний письмово повідомити особу протягом трьох робочих днів після дня анулювання такої реєстрації. (п. 184.10 ст. 184 ПК України)

У разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації.

Приписами п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України, визначено, що під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу.

Суд наголошує на тому, що, оскільки, п. 48.4 ст. 48 Податкового кодексу України, передбачає наявність такого обов`язкового реквізиту податкової декларації, як індивідуальний податковий номер, згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період, контролюючий орган при прийнятті податкової звітності повинен перевірити наявність та достовірність у податній декларації цього реквізиту.

З огляду на наведене, слідує, що анулювання реєстрації особи, як платника податку, унеможливлює прийняття поданої товариством податкової декларації з податку на додану вартість за груден 2017 року, з огляду на що, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах, контролюючий орган діяв відповідно до вимог чинного законодавства, у межах своєї компетенції та без порушень законних прав та інтересів позивача.

Таким чином, повідомивши листом, що, на підставі рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, ТОВ «Нікея-ЛТД» не є платником ПДВ з 25.05.2016, податковий орган на момент виникнення спірних правовідносин, діяв в межах своїх повноважень та відповідно до норм чинного законодавства.

Суд враховує те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2018 року рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2018р. у справі № 826/15293/16 за позовом ТОВ «Нікея-ЛТД» до ДФС України, ДФС у м. Києві, ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, Уповноваженої Верховної Ради України Денисової Л.Л. зокрема про визнання незаконним та скасування рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві № 485/26-55-12-05 від 25.05.2016 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «Нікея-ЛТД» - скасовано, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 25.05.2016 року № 485/26-55-12-05 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД».

Дані обставини вказують на те, що товариство, з дня набрання законної сили в зазначеній справі, відновило реєстрацію платника ПДВ, та як, наслідок, право подавати звітність з ПДВ, проте, на момент подання її до відповідача в паперовому вигляді, в останнього, не було підстав для її прийняття, з огляду на що, контролюючий орган повідомив товариство листом від 16.01.2018 року про відмову в прийнятті звітності, оскільки ТОВ «Нікея-ЛТД» не є платником ПДВ з 25.05.2016.

Згідно з п. п.36 п. 4 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236, ДФС відповідно до покладених на неї завдань здійснює в межах повноважень, передбачених законом, формування та ведення реєстрів, банків та баз даних, а також забезпечує ведення реєстру страхувальників єдиного внеску.

Відповідно до абз. 3 п. 5.10 Положення № 1130, підставою для внесення до Реєстру змін щодо скасування анулювання реєстрації, що відбулось за самостійним рішенням контролюючого органу, є рішення суду, яке набрало законної сили, або рішення контролюючого органу про скасування рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ. Рішення із копіями відповідних документів направляється до Державної фіскальної служби України для внесення відповідних змін до Реєстру.

Для внесення контролюючим органом до Реєстру запису про відміну анулювання реєстрації необхідно подати належним чином завірену копії судового рішення, яким скасовано рішення відповідного податкового органу про анулювання реєстрації платника ПДВ або рішення податкового органу про відміну анулювання реєстрації платника ПДВ.

Таким чином, у зв`язку зі скасуванням рішення про анулювання свідоцтва платника ПДВ, на даний момент, відсутні підстави для неприйняття податковим органом звітності ТОВ «Нікея-ЛТД» з ПДВ, оскільки судовим рішення, що набрало законної сили, відновлено право платника податків з моменту його порушення. За даних обставин, позивач не позбавлений права подати відповідачу вказану звітність, проте у формі, визначеній приписами ПК України. На момент виникнення спірних правовідносин, контролюючий орган діяв на підставі, в межах наданих йому повноважень.

Як вже зазначалось, податкова декларація з податку на додану вартість за грудень 2017 року з додатками була подана товариством до податкового органу на паперових носіях, що не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи.

Згідно чинного на час спірних правовідносин законодавства, позивач був зобов`язаний подавати звітність з податку на додану вартість, шляхом подання відповідної декларації в електронній формі. Невиконання позивачем цього обов`язку обумовлює правомірність відмови контролюючого органу у прийнятті податкової звітності, поданої з порушенням вимог закону.

З наведеного вище слідує, що подання платником податків звітності з ПДВ в паперовій формі не передбачено (крім випадку припинення дії договору про визнання електронних документів), що у свою чергу виключає будь-яку можливість зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати звітність у формі, не встановленій положеннями ПК України.

Отже, враховуючи вищевказане, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 16.01.2018року №382/10/26-55-08-05 не підлягають задоволенню. Також, відсутні підстави для задоволення іншої позовної вимоги, позаяк вона є похідною від вимоги про визнання протиправним рішення контролюючого органу про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. (ч. 2 ст. 77 КАС України)

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв`язку із відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 77-78, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа