Справа № 461/1323/19
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/13188/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Заверухи О.Б., Качмара В.Я.

за участі секретаря судового засідання Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 листопада 2019 року (суддя Юрків О.Р., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про скасування постанови про порушення митних правил,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 25.02.2019 звернувся до суду з позовом до Львівської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил від 19.02.2019 №7449/20900/18, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил передбаченого частиною третьою статті 470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн, та закриття провадження у справі. В обґрунтування позову вказує, що не може бути суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення, оскільки не ввозив, зазначений в оскаржуваній постанові, транспортний засіб на митну територію України в митному режимі «транзит», не подавав митному органу документи на ввезення вказаного автомобіля, та жодного відношення до нього не має. Під час митного оформлення даного транспортного засобу перебував у ньому виключно в якості пасажира. Наголошує, що незаконні дії третіх осіб щодо ввезення вказаного автомобіля на територію України на ім`я позивача не дають підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 листопада 2019 року у справі №461/1323/19 позов задоволено частково. Скасовано постанову в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС Мухи О.С. від 19.02.2019 №7449/20900/18 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачене частиною третьою статті 470 МК України та накладення на нього адміністративного стягнення в розмірі 8500,00 гривень. Матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності направлено на новий розгляд до Львівської митниці ДФС. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржила Львівська митниця ДФС, яка із покликанням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. В доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишені надані Львівською митницею ДФС докази, що підтверджують факт ввезення саме позивачем на митну територію України автомобіля, який у встановлений статтею 95 МК України строк не доставлений до митного органу, що і стало підставою для винесення стосовно останнього оскаржуваної постанови. Апелянт наголошує, що згідно інформації, яка міститься в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Департаменту митної справи ДФС України транспортний засіб, зазначений в оскаржуваній постанові, ввіз на територію України саме громадянин ОСОБА_1 . Також звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що в технічному паспорті на автомобіль марки «HYUNDAI» модель «TUCSON», VEN KMHJM81VR5U068056, реєстраційний номер НОМЕР_1 вписаний, як «новий зберігач» також ОСОБА_1 . Враховуючи те, що транспортний засіб ввезений на митну територію України позивачем, то і обов`язок вивезення покладений на нього. При цьому, звернення до правоохоронних органів про вчинення щодо нього шахрайських дій, за відсутності відповідного судового рішення, не може свідчити про не ввезення позивачем транспортного засобу на митну територію України.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11.12.2018 державним інспектором ВМО №4 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС Качмар Н.О. складено протокол про порушення митних правил №7449/20900/18.

У протоколі зафіксовано, що 18.10.2018 близько 00 годин 38 хвилин, в зону митного контролю митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС смугою руху «зелений коридор» заїхав автомобіль марки «HYUNDAI» модель «TUCSON», VEN KMHJM81VR5U068056, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням громадянина України ОСОБА_1 , який слідував з Республіки Польща до України в митному режимі «транзит».

Згідно автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України, зазначений транспортний засіб з митної території України станом на 11.12.2018 не вивозився та у інший митний режим, згідно законодавства, не поміщений.

На підставі зазначеного протоколу, 19.12.2019 в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС Мухою О.С. винесено постанову в справі про порушення митних правил №7449/20900/18, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною третьою статті 470 МК України та накладено штраф у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 грн.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними та такими, що суперечать приписам чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неналежно проведений розгляд справи про порушення митних правил, не досліджено в ході провадження у справі про порушення митних правил всіх обставин справи, а тому не доведеним є факт ввезення позивачем автомобіля на митну територію України. Суд вирішив направити матеріали справи на новий розгляд до митного органу для усунення недоліків та оцінки доводів позивача.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає, що вони зроблені без належного з`ясування обставин справи та дослідження доказів.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 90 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з частиною першою статті 93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні, зокрема, бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Відповідно до статті 95 МК України для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення в десять діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці п`ять діб.

Частиною третьою статті 470 МК України передбачено, що перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом статті 522 МК України справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468-470, 474, 475, 477-481, 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.

У силу статті 523 МК України від імені митниць справи про порушення митних правил розглядаються керівниками цих митниць або їх заступниками, а від імені центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, - посадовими особами, уповноваженими на це відповідно до посадових інструкцій, або іншими особами, уповноваженими на це керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Поняття адміністративного правопорушення відображено у частині першій статті 9 КУпАП та передбачає протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною першою статті 458 МК України закріплено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Нормами частини другої статті 95 МК України передбачено, що до строків, зазначених у частині першій даної статті, не включається час дії обставин, зазначених у статті 192 МК України. Проте, всупереч статті 192 МК України та розділу VIII «Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 №657, позивач до найближчого митного органу до завершення визначеного митницею строку транзиту про обставини подій, у зв`язку з якими порушено ці строки, та місцезнаходження товарів і транспортних засобів у випадку порушення строку транзиту внаслідок поломки транспортного засобу та і його ремонту не звернувся. Будь-яких підтверджуючих документів щодо аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб у відповідності до вимог статті 460 МК України ОСОБА_1 не надав. Таким чином, позивач не доставив автомобіль марки «HYUNDAI» модель «TUCSON», VEN KMHJM81VR5U068056, реєстраційний номер НОМЕР_1 до митного органу призначення, чим перевищив встановлений МК України строк доставки транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, до митного органу призначення терміном більше ніж на 10 діб. Отже, в діях позивача наявний склад порушення митних правил, відповідальність за яке передбачено частиною третьою статті 470 МК України.

Щодо тверджень позивача в частині того, що він не ввозив легковий автомобіль марки «HYUNDAI» модель «TUCSON», VEN KMHJM81VR5U068056, реєстраційний номер НОМЕР_1 на митну територію України, не надавав митному органу жодних документів та дозволу на ввезення вказаного автомобіля, то такі є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1.1. частини 1 розділу ІІІ Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2015 №1118, у разі ввезення транспортних засобів на митну територію України з метою транзиту власник або уповноважена особа представляє уповноваженій особі митного органу, у зоні діяльності, якого розташований пункт пропуску через державний кордон України, транспортний засіб для здійснення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; що підтверджують право на надання пільг в оподаткуванні (у разі митного оформлення транспортного засобу з наданням пільг в оподаткуванні) перелік яких визначено в підпункті 4.2 пункту 4 цього розділу.

Згідно з пунктом 9 Правил №1118 не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Крім того, пунктом 7 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №451 визначено, що митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску здійснюється шляхом застосування таких форм митного контролю, зокрема, шляхом перевірки документів та відомостей, які відповідно до законодавства надаються митним органам під час переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів через митний кордон України.

Підпунктом 3.1. пункту 3 розділу IV Правил №1118 передбачено, що у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територію України транспортного засобу, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом транспортного засобу, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого транспортного засобу здійснюється в усній формі.

Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених норм законодавства слід зробити висновок, що при оформленні зобов`язання про транзит автомобіля визначальним є не факт знаходження особи за кермом автомобіля та наявності права на керування транспортним засобом, а факт зазначення такої особи у поданих документах власником транспортного засобу або уповноваженою особою.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі №308/6260/17.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи даних Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску, 18.10.2018 було ввезено на митну територію України в режимі «транзит» автомобіль марки «HYUNDAI» модель «TUCSON», VEN KMHJM81VR5U068056, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням громадянина України ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, з матеріалів справи, зокрема, з копії технічного паспорту на автомобіль марки «HYUNDAI» модель «TUCSON», VEN KMHJM81VR5U068056, реєстраційний номер НОМЕР_1 встановлено, що «новим зберігачем» автомобіля є позивач ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції, постановляючи судове рішення, залишив цю обставину поза увагою, як і докази митниці про ввезення позивач автомобіля на митну території України і не дав жодної їм оцінки, обмежившись загальними тезами про недоведеність відповідачем свого рішення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що належними доказами на підтвердження факту ввезення позивачем транспортного засобу в режимі транзит на митну територію України за умови, що позивач заперечує цей факт, є документи, які мають подаватися при переміщенні транспортного засобу через митний кордон України та копії яких залишаються в справах митного органу.

Слід зазначити, що відповідачем такі докази надані.

Натомість, позивачем не надано жодного доказу щодо обставин, повідомлених в поясненнях митному органу під час розгляду справи про порушення митних правил.

Тому суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку, що відсутні докази вини позивача у вчиненні порушення митних правил.

Щодо покликань позивача про вчинення щодо нього третьою особою незаконних дій, що полягали у ввезенні на його ім`я та без його згоди автомобіля з іноземною реєстрацією, у зв`язку з чим він звернувся із заявою в органи поліції, то такі не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що згідно з частиною шостою статті 78 КАС України підставою для звільнення від доказування може бути вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили. Сам факт звернення у правоохоронні органи не є достатньою підставою вважати, що проти позивача вчинені злочинні дії.

Твердження позивача щодо відсутності у нього права на керування транспортним засобом не можна вважати обґрунтованими, оскільки наявність права на керування транспортним засобом не входить до переліку документів, необхідних для здійснення митного контролю та оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України. Відсутність у ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортним засобом не спростовує факту ввезення ним на територію України транспортного засобу, оскільки з його слів він перетинав кордон у присутності інших осіб, що не виключає об`єктивних можливостей залучити для ввезення в Україну автомобіля одного із цих осіб в якості водія, чого не заборонено законодавством України.

Колегія апеляційного суду звертає увагу і на те, що позивач не заперечував самого факту свого перетину кордону в цьому транспортному засобі, оскільки це чітко зазначено у його адміністративному позові.

Згідно положень статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що посадовою особою митного органу правомірно було прийнято рішення про наявність в діях позивача складу правопорушення, внаслідок чого винесено постанову про порушення митних правил. Відповідач довів правомірність своїх дій. Натомість позивач не довів тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги.

Враховуючи все вищенаведене, апеляційний суд вважає, що Львівською митницею ДФС доведено, що ОСОБА_1 є суб`єктом порушення митних правил за статтею 470 МК України, тобто, тією особою, яка ввезла у режимі транзиту на територію України транспортний засіб і, відповідно, перевищила строк його доставки, встановлений статтею 95 МК України.

Крім того, апеляційний суд прийшов до висновку, що оскаржувана постанова про порушення митних правил відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а надані відповідачем на заперечення позовних вимог докази дають підстави вважати, що рішення прийняте відповідачем обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України є підставою для скасування рішення.

Керуючись ч.3 ст.243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 листопада 2019 року скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. Б. Заверуха
В. Я. Качмар