Справа № 640/2159/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

23 грудня 2019 року м. Київ№640/2159/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доНаціональної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг
про визнання протиправним наказ №417-к, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (03057, м. Київ, вул. Смоленська, буд. 19) про визнання протиправним наказу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26 грудня 2016 року № 417-к "Про звільнення із займаної посади у зв`язку із відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, п. 6, ст. 36 КЗпП України".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.02.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення учасників справи (письмове провадження), встановлено відповідачу строк для надання відзиву та витребувано від останнього докази та відповідні матеріали.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваний наказ виданий з порушенням вимог Закону України «Про державну службу» та Кодекс законів про працю України. Також, позивач наголосив, що 19 травня 2017 року відповідачем видано наказ № 169-к, яким скасовано оскаржуваний наказ та поновлено позивача на раніше займаній посаді з 26 грудня 2016 року, що також свідчить про протиправність наказу від 26 грудня 2016 року № 417-к "Про звільнення із займаної посади у зв`язку із відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, п. 6, ст. 36 КЗпП України".

В позовній заяві, позивач просив поновити йому строк звернення до суду з даним позовом, обґрунтовуючи дайни факт тим, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 липня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним наказ Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.12.2016 року № 417-к «Про звільнення ОСОБА_1 .» яким ОСОБА_1 було звільнено 26.12.2016 року з посади головного спеціаліста відділу технічної експлуатації Управління справами у зв`язку із відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці за п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України. В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

29 серпня 2017 року Апеляційний суд міста Києва постановив ухвалу, якою скасував рішення суду першої інстанції та закрив провадження у справі.

23 січня 2019 року Постановою Великої Палати Верховного суду Касаійну скаргу ОСОБА_1 На залишено без задоволення, тому саме з даного моменту повинен обраховуватись процесуальний строк для звернення до суду. Адже саме з п. 51 вищезазначеної постанови вбачається, що вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення з посади, віднесеної до посад державної служби, та про поновлення на такій посаді, тобто на вимоги з приводу звільнення з публічної служби, поширюється юрисдикція адміністративних судів. А тому такі вимоги слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Представник Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг подали клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, а також у відзиві зазначили про необхідність залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду

Заява обґрунтована тим, що підстави, на які посилається позивач не можуть слугувати належними доказами в підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду, враховуючи той факт, що саме з дати винесення ухвали Апеляційного суду міста Києва від 29.08.2017 року у справі №752/2922/17 позивачу стало відомо про необхідність звернення до адміністративного суду, у зв`язку з тим, що спір у справі №752/2922/17 є публічно-првовим та підлягає розгляду судом в порядку КАС України.

Враховуючи вищенаведені факти строк позовної давності починається саме з 29.08.2017 року, а звернення позивача з відповідним позовом мало місце лише 06.02.2019 року, тобто більше ніж через 17 місяців, тому наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Справа розглядалась у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження згідно приписів статей 12, 257, 262 КАС України та враховуючи характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даної справи без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав про залишення позовної заяви без розгляду з огляду про наступне.

Фактичні обставини справи свідчать, що 26 грудня 2016 року згідно наказу № 417-к, ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади у зв`язку із відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці за п.6 ст. 36 КЗпП України.

19 травня 2017 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийнято наказ №169-к «Про поновлення ОСОБА_1 » на виконання вимоги Національного агентства України з питань державної служби від 03.05.2017 року реєстраційний №28 про скасування наказу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26 грудня 2016 року № 417-к "Про звільнення із займаної посади у зв`язку із відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, п. 6, ст. 36 КЗпП України".

Позивач не погоджуючись з його звільненням та вважає його незаконним, а тому звернувся до суду з даним позовом до суду .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 липня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним наказ Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.12.2016 року № 417-к «Про звільнення ОСОБА_1 .» яким ОСОБА_1 було звільнено 26.12.2016 року з посади головного спеціаліста відділу технічної експлуатації Управління справами у зв`язку із відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці за п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України. В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

29 серпня 2017 року Апеляційний суд міста Києва постановив ухвалу, якою скасував рішення суду першої інстанції та закрив провадження у справі з тих підстав, що даний спір повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частина п`ята статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Із аналізу вказаних норм статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що початком обчислення строку звернення до суду із адміністративним позовом вважається день, коли особа дізналася про порушення своїх прав.

Тобто, процесуальний закон обмежує право звернення до адміністративного суду певними часовими рамками, що сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписами частин першої та другої цієї статті передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 статті 122 КАСУ передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Тобто, процесуальний закон обмежує право звернення до адміністративного суду певними часовими рамками, що сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Зазначена позиція також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який вказав, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, "Стаббігс на інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії").

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зазначити, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Як було зазначено судом вище та вбачається з матеріалів справи вбачається, 29 серпня 2017 року Апеляційний суд міста Києва постановив ухвалу, якою скасував рішення суду першої інстанції та закрив провадження у справі з тих підстав, що заявлені вимоги позивача про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі пов`язані з проходженням нею публічної служби, а тому спір є публічно-правовим та підлягає розгляду судом у порядку КАС України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Таким чином, суд зауважує, що ухвала Апеляційного суду міста Києва від 29.08.2017 року у справі №752/2922/17 за позовом ОСОБА_1 набрала законної сили 29.08.2017 року.

Оскільки ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29.08.2017 року у справі №752/2922/17, яка набрала законної сили 29.08.2017 року позивач дізналась, що спір є публічно-правовим та підлягає розгляду судом у порядку КАС України, то відповідно, про порушення свого права вона мала дізнатися саме з цієї дати.

Разом з цим до адміністративного суду позивач звернувся лише 06.02.2019 року , майже через 17 місяців від моменту, коли дізнався або мав дізнатись про порушення свого права.

Відповідно до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Суд звертає увагу на те, що інститут строків в адміністративному процесі покликаний дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин та сприяти досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулювати учасників адміністративного процесу добросовісно користуватися своїми правами та виконувати обов`язки.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо звернення до суду у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення до суду з поважних причин.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів неможливості звернутись до суду за захистом порушеного права у строк, визначений чинним законодавством України, позивач не надав.

Позивачем не зазначено обставин, які були б об`єктивно непереборними та не залежали від його волевиявлення, були б пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення у справі процесуальних дій. Таким чином причини пропуску звернення до суду не є поважними.

Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

В силу приписів пункту 8 частин першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи, що позов ОСОБА_1 поданий після закінчення строку, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на відсутність доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду та задоволення клопотання відповідачів про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись статтями 44, 46, 122, 123, 240, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

У Х В А Л И В:

Клопотання представника Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

Позов ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправним наказу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26 грудня 2016 року № 417-к "Про звільнення із займаної посади у зв`язку із відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, п. 6, ст. 36 КЗпП України" - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства і може бути оскаржена відповідно до положень статей 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Г. Вєкуа