Справа № 560/2609/19
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2609/19

Головуючий у 1-й інстанції: Козачок І.С.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

24 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Совгири Д. І. Шидловського В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2019 року (повний текст якого складено в м. Хмельницький 11 жовтня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до другого відділу державної виконавчої служби м.Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

у серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (ДВС м. Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області) про визнання протиправною та скасування постанови від 18.07.2019 року про накладення штрафу в межах виконавчого провадження №33234519.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 11 жовтня 2019 року відмовив у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні другого відділу ДВС м. Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області перебуває виконавче провадження №33234519 з примусового виконання виконавчого листа №2-2218/1221/2012 від 20.03.2012 року, виданого Хмельницьким міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.09.2011 року ( у рішенні суду з 14.06.2011 року) до досягнення дитиною повноліття.

05 вересня 2012 року постановою державного виконавця відкрите виконавче провадження з виконання за вказаним виконавчим листом, постанову згідно з супровідним листом №25483 направлено сторонам. Позивача також зобов`язано з`явитись до органу ДВС.

Як вбачається з копії поштового повідомлення вказане відправлення не було вручене боржнику за місцем його реєстрації та фактичного проживання ( АДРЕСА_1 ) та повернулось за закінченням терміну зберігання.

У жовтні 2012 року на адресу боржника державним виконавцем направлявся наступний виклик до органу ДВС за №31353, який також не був вручений боржнику за місцем його реєстрації та фактичного проживання і повернувся за закінченням терміну зберігання.

Так, 27.04.2017 року позивач здійснив сплату аліментів шляхом безготівкового перерахування коштів на картку колишньої дружини.

07.09.2018 року ОСОБА_1 надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів №38026, який не був ним оскаржений відповідно до положень ст. 195 Сімейного кодексу України.

Із вказаного розрахунку та копій квитанцій про перерахування коштів, наявних у органу ДВС за період з 07.09.2011 року по 01.09.2018 року позивачем було фактично сплачено 18932,00 грн. аліментів. При цьому, сплата аліментів відбувалась несистематично, оскільки за вказаний період наявні квитанції від 27.04.2017 року, 12.06.2017, 26.01.2018, 08.02.2018, 03.05.2018, 06.06.2018, 05.07.2018, 30.07.2018, 28.08.2018 року, у зв`язку з чим розмір заборгованості станом на 01.09.2018 року становив 108192,90 грн.

27.05.2019 року державним виконавцем прийнято постанову про звернення стягнення на доходи боржника, яку направлено для виконання роботодавцю позивача.

У зв`язку з непогашенням заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір яких перевищує суми відповідних платежів за три роки, державним виконавцем 18.07.2019 року прийнято постанову ВП №33234519 про накладення на позивача штрафу у розмірі 50% від суми заборгованості.

Не погодившись з такою постановою позивач оскаржив її до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року (Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 13 Закону №1404 встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 1 ст.26 Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону №1404 рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону №1404 порядок стягнення аліментів визначається законом.

Проте, 28.08.2018 року набрав чинності Закону України від 03.07.2018 №2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", яким ст. 71 Закону №1404 доповнено частиною 14.

Зокрема, абзацом 3 ч.14 ст.71 Закону №1404 передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно зі ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Крім того, відповідно до п.2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи викладене вище, а також те, що заборгованість позивача щодо сплати аліментів утворилась з 2012 року, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена абзацом 3 ч.14 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" введена лише з 28.08.2018, а відтак на позивача не може бути накладено відповідний штраф.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що при винесенні оскаржуваної постанови про накладення штрафу державний виконавець діяв не в межах та не на підставі закону, а відтак наявні підстави для її скасування.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 17.12.2019 року справа №500/2025/19, від 02.09.2019 року справа №520/3935/19, від 01.08.2019 року справа №440/1253/19, від 22.07.2019 року справа №620/655/19.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційної скарги спростовують висновки рішення суду, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 139, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2019 року, - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до другого відділу державної виконавчої служби м.Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби м.Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Процик І.А. від 18 липня 2019 року про накладення штрафу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань другого відділу державної виконавчої служби м.Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі 1921,00 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Совгира Д. І. Шидловський В.Б.