Справа № 640/1012/19
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1012/19 Суддя (судді) першої інстанції: Головань О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Файдюка В.В., Федотова І.В.,

при секретарі - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голови Служби безпеки України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Голови Служби безпеки України про:

- визнання протиправною бездіяльності Голови Служби Безпеки України, яка полягає у невиконанні обов`язку розглянути у встановленому законом порядку скаргу ОСОБА_1 від 14 вересня 2018 року, і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк та зобов`язання Голови Служби Безпеки України розглянути у встановленому законом порядку скаргу ОСОБА_1 від 14 вересня 2018 року і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк;

- визнання протиправною дії Голови Служби Безпеки України, яка полягає у направленні скарги ОСОБА_1 від 14 вересня 2018 року для розгляду т.в.о помічника Голови Служби Безпеки України - начальника Головної інспекції Ю.Яковчуку, дії якого оскаржені.

Рішенням Окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем вжито всіх заходів на виконання положень ст. 18, 19 Закону № 393/96-ВР щодо забезпечення права позивача бути присутньою на розгляді звернення, а більш тривалий термін виклику на засідання призвів би до порушення терміну розгляду скарги. Наголосив, що позивача було повідомлено про те, що порушень у діях посадових осіб СБУ, які здійснювали розгляд звернення від 26 липня 2018 року, не встановлено, підстави для перегляду рішення про обмеження доступу до матеріалів розгляду попереднього звернення від 10 вересня 2017 року відсутні, тобто, надано відповідь по суті звернення. Підкреслив, що листування з позивачем здійснювалося Службою безпеки України незалежно від того, який конкретно підрозділ опрацьовував документи.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції вказує на відсутність у Головної інспекції СБ України представляти Службу безпеки України відносинах з позивачем. Зазначає, що представник відповідача - Кривоніс О.В. не має повноважень подавати і підписувати від імені СБ України відзив на позовну заяву. Зауважує, що судом першої інстанції не надано оцінки щодо дії та бездіяльності саме відповідача - Голови Служби безпеки України. Підкреслює, що справу розглянуто за відсутності позивача, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання. Наголошує на порушенні відповідачем порядку подання відзиву та долучених до нього доказів. Зауважує, що вжиті відповідачем заходи для повідомлення позивача про розгляд її скарги є недостатніми для реального забезпечення права ОСОБА_1 бути присутньою при розгляді її скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Голови Служби безпеки України просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому наголошує, що позивач тричі зверталася до СБ України з заявами та скаргами, на які отримала обгрунтовані відповіді у встановлений законодавством строк. Звертає увагу на те, що розгляд скарги позивача було здійснено Головною Інспекцією СБ України за дорученням Голови Служби безпеки України. Зазначає, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 26 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Служби безпеки України з заявою про ознайомлення з матеріалами перевірки, у якій просила надати для ознайомлення та зняття фотокопій матеріали перевірки стосовно неї від 10 вересня 2017 року щодо викрадення та незаконного позбавлення волі працівниками СБУ, надати належним чином завірену копію рішення (наказу) про притягнення працівників СБУ до дисциплінарної відповідальності за результатами перевірки.

Крім того, попередньо 10 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Військової прокуратури Київського гарнізону із заявою, де повідомила обставини незаконного позбавлення волі працівниками СБУ, що мали місце 04 вересня 2017 року

Згідно з листом Військової прокуратури Київського гарнізону від 12 вересня 2017 року звернення скеровано до СБУ, яка листом від 06 жовтня 2017 року повідомила, що за результатами розгляду звернення за неналежне виконання своїх службових обов`язків на військовослужбовців накладено дисциплінарні стягнення.

При цьому, листом від 16 серпня 2018 року за №3/3-Б-213/115 за підписом т.в.о. помічника Голови СБУ - начальника Головної інспекції Ю.Яковчука позивача повідомлено про те, що 16 серпня 2018 року відповідно до вимог ч. 2 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" СБУ прийнято рішення про обмеження доступу до матеріалів розгляду звернення від 10 вересня 2017 року, оскільки інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом.

Поряд з викладеним судом встановлено, що 14 вересня 2018 року ОСОБА_1 подала на ім`я Голови СБУ скаргу, у якій зазначила, що відмова у задоволенні її права на ознайомлення з матеріалами перевірки, здійсненої на підставі заяви від 10 вересня 2017 року, є протиправною, у зв`язку з чим просила її перевірити, запросити на розгляд скарги, скасувати рішення СБУ, яким протиправно обмежено доступ до матеріалів розгляду та перевірки заяви від 10 вересня 2017 року, задовольнити заяву від 26 липня 2018 року та надати для ознайомлення та зняття фотокопій матеріалів розгляду та перевірки за заявою позивача від 10 вересня 2017 року щодо викрадення та незаконного позбавлення волі співробітниками СБУ, надати належним чином завірені копії рішення (наказу) про притягнення співробітників СБУ до дисциплінарної відповідальності, вжити заходи для встановлення та притягнення винних осіб за вказані протиправні дії (рішення).

Крім іншого, листом від 25 вересня 2018 року за № 3/3-Б-252/114 позивача повідомлено про виклик на засідання з розгляду її скарги 02 жовтня 2018 року об 11:00.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 03 жовтня 2018 року за № 3/3-4835 позивача повідомлено про виклик на засідання з розгляду її скарги 08 жовтня 2018 року об 11:00.

Листом від 09 жовтня 2018 року позивача повідомлено про те, що порушень у діях посадових осіб СБУ, які здійснювали розгляд звернення від 26 липня 2018 року, не встановлено, підстави для перегляду рішення про обмеження доступу до матеріалів розгляду попереднього звернення від 10 вересня 2017 року відсутні, можливістю бути присутньою на розгляді скарги позивач не скористався.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що скарга ОСОБА_1 була розглянута у встановленому нормами чинного законодавства порядку, а тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі ст. 3 Закону № 393/96-ВР скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

У силу приписів ст. 7 Закону № 393/96-ВР забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Положеннями ст. 16 Закону № 393/96-ВР визначається, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Згідно зі ст. 18 Закону № 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Відповідно до ст. 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Згідно зі ст. 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, на скаргу ОСОБА_1 від 14 вересня 2018 року надано відповідь листом від 09 жовтня 2018 року № 3/3-Б-252/115, в передбачений ст. 20 Закону № 393/96-ВР строк.

Згідно з положеннями ст. 18, 19 Закону № 393/96-ВР відповідачем вжито заходи для виклику позивача на засідання зі здійснення розгляду скарги, з врахуванням місячного строку розгляду скарги.

Листами від 25 вересня 2018 року за № 3/3-Б-252/114, від 03 жовтня 2018 року за № 3/3-4835 позивача повідомлено про виклик на засідання з розгляду її скарги 02 жовтня 2018 року та 08 жовтня 2018 року.

Як було встановлено судом першої інстанції, позивач підтвердила факт отримання другого листа, проте, 11 жовтня 2018 року, після проведення розгляду, а також надала на підтвердження інформацію з сайту ПАТ "Укрпошта", згідно з якою повідомлення вручене 11 жовтня 2018 року, тоді як 06 жовтня 2018 року перше повідомлення не вручене під час доставки.

Викладене, на переконання суду апеляційної інстанції, спростовує твердження апелянта про те, що вжитті відповідачем заходи для її повідомлення є недостатніми для забезпечення права останньої бути присутньою при розгляді скарги.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що норми чинного законодавства не містять приписів, які б зобов`язували суб`єкта владних повноважень повідомляти особу про дату, час та місце розгляду скарги засобами телефонного зв`язку.

Крім того, з аналізу змісту відповіді від 09 жовтня 2018 року № 3/3-Б-252/115 вбачається, що позивача повідомлено про те, що порушень у діях посадових осіб СБ України, які здійснювали розгляд звернення від 26 липня 2018 року, не встановлено, підстави для перегляду рішення про обмеження доступу до матеріалів розгляду попереднього звернення від 10 вересня 2017 року відсутні.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказував, що під час розгляду заяви позивача від 26 липня 2018 року з`ясовано, що у матеріалах заяви наявні відомості щодо організації, проведення, результатів оформлення окремих заходів оперативно-розшукової діяльності та службової перевірки, що підпадають під п. 2.4, 5.18, 5.23 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Службі безпеки України, затвердженого наказом СБ України від 21 серпня 2012 року №400, і розголошення цієї інформації може завдати істотної шкоди державним інтересам, а надання сторонній особі копії наказу про притягнення оперативних співробітників СБ України до дисциплінарної відповідальності розкриває їх належність до оперативних підрозділів СБУ, що суперечить вимогам ч. 6 ст. 28 Закону України "Про Службу безпеки України".

В контексті зазначеного, судова колегія звертає увагу на те, що згідно зі ст. 9 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року № 2939-VI відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація: 1) що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

У силу приписів ч. 6 ст. 28 Закону України "Про Службу безпеки України" від 25 березня 1992 року № 2229-XII не допускається розголошення факту належності співробітників Служби безпеки України до її оперативних підрозділів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачу надано відповідь по суті звернення за результатами розгляду її скарги.

Крім того, рішення від 16 серпня 2018 року, яким обмежено доступ до матеріалів розгляду звернення від 10 вересня 2017 року, є рішенням не особисто вказаної посадової особи, а рішенням СБУ як державного органу, про що свідчить зміст відповіді від 16 серпня 2018 року за №3/3-Б-213/115, тому факт підписання відповіді вказаною посадовою особою, на переконання суду апеляційної інстанції, не може бути підставою для висновку про те, що саме нею вчинено дії, які оскаржує позивач у скарзі від 14 вересня 2018 року.

Викладене свідчить про передчасність твердження позивача щодо порушення відповідачем вимоги ст. 7 Закону № 393/96-ВР, згідно з якою забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Щодо посилання позивача на ту обставину, що Головна інспекція Служби безпеки України та посадова особа, яка її очолює, не має визначених законодавством повноважень самостійно розглядати звернення громадян та надавати відповіді за результатами звернення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до приписів Положення про Головну інспекцію та Загальне положення про інспекцію Управління внутрішньої безпеки, регіонального органу Служби безпеки України, затверджених наказом Центрального управління СБУ від 16 жовтня 2014 року № 670/ДСК, основним завданням Головної інспекції є, зокрема, розгляд та перевірка звернень, які здійснюються за дорученням керівництва. При цьому, у відзиві на апеляційну скаргу та під час судового засідання представник Голови Служби безпеки України зауважив, що розгляд скарги ОСОБА_1 . Головною інспекцією СБ України відбувався за дорученням керівника - а саме Голови Служби безпеки України.

Крім іншого, у тексті оскаржуваного рішення Окружного адміністративного суду міста Києва вказано, що разом з позовом, 12 березня 2019 року та 16 травня 2019 року позивачем подавалися заяви про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Ознайомившись з вказаними заявами, матеріалами справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про достатність матеріалів справи для розгляду її по суті в письмовому провадженні та відсутність необхідності у проведенні судового засідання.

При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 263 КАС України Суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Таким чином, розглядаючи справу у порядку письмового провадження, суд першої інстанції діяв відповідно до вимог приписів чинного процесуального законодавства.

Крім того, колегія суддів підкреслює, що у матеріалах справи наявний службовий чек (а.с. 35), який підтверджує направлення відповідачем копії відзиву на позовну заяву на адресу позивача. При цьому, обставини неотримання ОСОБА_1 належним чином відправленого поштового повідомлення знаходяться поза компетенцією суб`єкта владних повноважень.

Твердження апелянта про відсутність у представника відповідача - Кривонос О.В. повноважень продавати і підписувати від імені Голови Служби безпеки України відзив на позовну заяву спростовуються наявною в матеріалах справи належним чином засвідченою копією довіреності № 22/1367-Д від 10 липня 2015 року.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді В.В. Файдюк

І.В. Федотов

Повний текст постанови складено « 23» грудня 2019 року.