Справа № 473/4761/19
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 473/4761/19
Головуючий в 1 інстанції: Вуїв О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.,

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

апелянта - Лавріка Ю.В.

представника УДМС України в Миколаївській області - Мальченко К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 листопада 2019 року у справі за позовом Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації, -

В С Т А Н О В И В:

15 листопада 2019 року Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області (далі - УДМС України в Миколаївській області) звернулось до суду першої інстанції з позовом до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просило його затримати з метою ідентифікації, а також помістити в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців.

Також позивач просив звернути рішення до негайного виконання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги УДМС України в Миколаївській області зазначило, що 11 листопада 2019 року на їх адресу надійшло подання ГУНП в Миколаївській області, з якого стало відомо, що 14.11.2019 року з Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» звільняється громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 .

Подання містило інформацію про те, що ОСОБА_1 за час перебування на території України зарекомендував себе з негативної сторони, а саме порушував громадський порядок, зловживав спиртними напоями, вів асоціальний спосіб життя, має судимості.

ГУНП в Миколаївській області висловило на адресу УДМС України в Миколаївській області пропозицію щодо поміщення ОСОБА_1 до Державної установи "Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, оскільки у останнього відсутні підстави для легального перебування на території України".

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 , звільнившись 14 листопада 2019 року з міст позбавлення волі, був затриманий.

Позивач, покликаючись на ч.1 ст. 289 КАС України, вважає, що для проведення процедури ідентифікації ОСОБА_1 та для з`ясування питання законності його перебування на території України, є підстави для затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України строком на шість місяців.

Позивач просив суду звернути рішення до негайного виконання.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 листопада 2019 року затримано ОСОБА_1 та вказано про поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, з метою ідентифікації, на строк, необхідний для ідентифікації, але не більше, як на шість місяців з дати фактичного затримання, а саме: з 14 листопада 2019 року.

В мотивувальній частині рішення суд зазначив про відсутність підстав для звернення рішення до примусового виконання.

Вирішуючи справу по суті та затримуючи відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлює право затримувати та розміщувати в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, у тому числі і іноземців, які не мають законних підстав для перебування на території України та підлягають примусовому видворенню за межі України протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації, не має паспортного або іншого документа, щоб посвідчували його особу та/або давали йому право на виїзд з України, а тому потребує ідентифікації його особи. Також зазначив, що, останній, вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців, оскільки не довів законності в`їзду та перебування на території України.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про відсутність підстав для його затримання, адже його особа ідентифікована у зв`язку з неодноразовим притягненням до кримінальної відповідальності. Про даний факт, на його думку, свідчать пояснення позивача, які наводять дані про його місце народження, соціальні зв`язки та вироки судів, за якими він був засуджений. Наполягає, що незаконно знаходився в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з 17.11.2019 р. по 19.11.2019 р, позаяк на підставі протоколу №ММК 000004 від 14.11.2019 р. про адміністративне затримання, строк знаходження в даній установі закінчився 17.11.2019 р. о 09 год. 50 хв.

Відзначає, що суд першої інстанції порушив принципи рівності учасників судового процесу перед законом та судом, змагальності сторін, надавши привілеї суб`єкту владних повноважень та позбавивши його права надавати докази, проігнорувавши його пояснення щодо фактичних обставин справи.

Так, скаржник вказує, що суд першої інстанції відмовився приймати до уваги надані ним документи, а саме: свідоцтво про народження в Україні, копії паспортів його матері та сестри, які проживають на території України, довідки про звільнення з місць позбавлення волі.

Також, на думку відповідача, порушено його право на отримання правової дороги від адвоката, з яким у нього був укладений договір. Зазначає про те, що наданому, в порядку надання безоплатної правової допомоги адвокату, він недовіряв про що неодноразово зазначав під час розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу УДМС України в Миколаївській області зазначає про необґрунтованість її доводів та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Додатково суб`єкт владних повноважень звертає увагу на те, що Генеральним консульством Російської Федерації в Одесі ОСОБА_1 документовано свідоцтвом на повернення до Російської Федерації строком дії до 24.12.2019 р. та на підставі цього 10.12.2019 р. УДМС України в Миколаївській області прийнято рішення про його примусове повернення до країни походження. З даним рішенням ОСОБА_1 ознайомився та зобов`язався залишити територію України не пізніше 24.12.2019 р.

Апелянт в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляції та просив їх задовольнити.

Апелянт у судовому засідання суду апеляційної інстанції надав:

документи, що підтверджують його народження на території України;

докази реєстрації міста проживання на території України;

ксерокопію паспорта його матері, яка є громадянкою України та довідки про стан її здоров`я;

довідку з Генерального консульства Російської Федерації про те, що йому оформлюється закордонний паспорт і строк його виготовлення складає три місяці;

довідку про звільнення.

До того ж, для ознайомлення надав суду копію позову до суду про оскарження рішення УДМС України в Миколаївській області №194 від 10.12.2019 р. про примусове повернення до країни походження або третьої країни.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду залишити без змін.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення.

Фактичні обставини справи свідчать про таке.

Із довідки за особовою справою Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» випливає, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 . народження , уродженець смт. Нововоронцівка Херсонської області, громадянин Російської Федерації, має неповну вищу освіту, не працевлаштований, зареєстрований в пункті обліку бездомних осіб, за адресою: АДРЕСА_1 .

В матеріалах особової справи є довідка №58 від 26.01.2017 р. Генерального консульства Російської Федерації про те, що ОСОБА_1 є громадянином даної Держави на підставі ч.1 ст. 13 Закону "Про громадянство РФ".

Далі, присутні відомості про його судимості, зокрема:

за вироком Орджонікідзевського міського суду від 06 квітня 2007 року Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з випробувальним терміном 2 роки;

за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 грудня 2010 року за ч.2 ст. 263 КК України до штрафу в сумі 850 грн.;

за вироком року Орджонікідзевського міського суду м. Маріуполя від 01 березня 2011 року за ч.1 ст. 122 КК України до двох років позбавлення волі.

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 народився на території України, проживає тут з 2005 р., має близьких родичів, які є громадянами України, а саме мати та двох рідних сестер.

Вироком Заводського районного суду від 20.07.2016 р. за скоєння злочинів за ст. 115, ч.1 ст. 187, ч.4 ст. 358, ч.1 ст.ст. 70, ст. 71 КК України він був засуджений до 15 років позбавлення волі. За результатами апеляційного та касаційного оскарження строк відбування покарання ОСОБА_1 зменшений до 12 років. У зв`язку із зарахуванням засудженому до строку покарання строку тримання під вартою із розрахунку один день за два, останній повинен був звільнитися 14.11.2019 р..

11 листопада 2019 року на адресу УДМС України в Миколаївській області надійшло подання ГУНП в Миколаївській області, де повідомлялося про звільнення, 14.11.2019 року, з Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 та прохання помістити, останнього, до Державної установи "Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України".

14 листопада 2019 року працівники правоохоронних органів затримали ОСОБА_1 біля Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» одразу після звільнення та доставили його в службове приміщення УДМС України в Миколаївській області.

У цей же день, був складений протокол № ММК 000004 про адміністративне затримання ОСОБА_1 на строк до трьох діб, на підставі ч. 2 ст. 263 КУпАП.

Також, 14 листопада 2019 року головним спеціалістом відділу організації запобігання нелегальної міграції, реадмісії та видворення УДМС України в Миколаївській області Віхровим І. В. прийнято рішення про поміщення ОСОБА_1 до Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України».

Метою для прийняття вказаних документів зазначалося ідентифікація затриманого.

10 грудня 2019 року УДМС України в Миколаївській області прийнято рішення №194 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , яким зобов`язано його покинути територію України у термін до 24.12.2019 року.

Досліджуючи доводи апеляції ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частина 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлює право затримувати та розміщувати в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, у тому числі і іноземців, які не мають законних підстав для перебування на території України та підлягають примусовому видворенню за межі України протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 цієї статті за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства, зокрема, такого заходу як затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Відповідно до пункту 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110 (далі - Типове положення) пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - пункт тимчасового перебування) є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства, зокрема:

- стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України;

- стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

На виконання абз.3 п.3 розд. IV «Прикінцеві положення» Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VІ (далі - Закон №3773) та Типового положення, з метою нормативно-правового врегулювання порядку дій посадових осіб пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, територіальних органів та територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону з питань розміщення іноземців та осіб без громадянства в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, їх утримання, ідентифікації, примусового видворення, а також звільнення з пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого 2016 року № 141 затверджено Інструкцію про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - Інструкція № 141).

Згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції № 141 іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, що затримані в установленому законодавством порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави вважати, що позов про затримання іноземця або особи без громадянства може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

Затримання іноземця або особи без громадянства та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, можливо також з метою ідентифікації, однак з обов`язковим забезпеченням примусового видворення з України.

Колегія суддів вважає, що УДМС України в Миколаївській області порушені вищенаведені норми та необґрунтовано поданий позов про затримання відповідача та поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, адже єдиною підставою позову це ідентифікація затриманого.

Водночас УДМС України в Миколаївській області у своєму позові наводить докази того, що ОСОБА_1 задокументований довідкою Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор», а крім того довідкою Генерального консульства Російської Федерації про те, що він є громадянином Російської Федерації.

Отже, ставлячи перед судом питання про затримання відповідача строком на 6 місяців з метою ідентифікації, суб`єкт владних повноважень суперечить фактам, які ним були викладені в позові.

Слід вважати обґрунтованими доводи скаржника про те, що суд першої інстанції, в порушення ст. 246 КАС України, у мотивувальній частині рішення, не надав мотивованої оцінки кожному аргументу, наведеного відповідачем, не навів мотивів, які б спростували доводи ОСОБА_1 про порушення його прав та інтересів суб`єктом владних повноважень.

Наведене дає підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а це, відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України, дає право суду апеляційної інстанції скасувати прийняте рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 289, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 листопада 2019 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко