Справа № 640/18634/19
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 року м. Київ № 640/18634/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Житомирської митниці Державної фіскальної служби України (далі по тексту - відповідач, Житомирська митниця ДФС), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101070/2019/00761 від 04.09.2019, прийняту відповідачем;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товару №UA101000/2019/200395/2 від 06.09.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що транспортний засіб було ввезено на територію України у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому, відповідно, у митного органу не було підстав для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, надав письмовий відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що подані на підтвердження митної вартості товару документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей транспортний засіб.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

28.08.2019 ОСОБА_1 придбав у нерезидента транспортний засіб - легковий автомобіль марки VW, модель TOUAREG, 3.0, TDi, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , який був в експлуатації та вартість якого становить 10924 євро, що підтверджується рахунком-фактурою.

02.09.2019 при ввезенні на територію України вищезазначеного транспортного засобу на пропускному пункті Митний пост «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС складено декларацію про походження товару, де зазначено: рядок 15 «Країна відправлення» Федеративна Республіка Німеччина; опис товару - легковий автомобіль: - марка - VOLKSWAGEN - модель - TOUAREG - номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна - дизель, робочий об`єм циліндрів двигуна 2967 см3, що був у використанні; календарний рік виготовлення - 2012, дата першої реєстрації - 07.08.2012. МИТНА ВАРТІСТЬ ТОВАРУ - 305185,98 грн (10924,0 EUR, курс валют 27,937201).

Також на пропускному пункті було складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA209060/2019/48727.

З метою здійснення митного оформлення вказаного вище автомобіля, на підставі доручення позивача, митним брокером Приватним підприємством «Житомир-БРОКТРАНСЛОГІСТИК» 04.09.2019 до Житомирської митниці ДФС подано:

- рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) б/н від 28.08.2019;

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA209060/2019/48727 від 02.09.2019;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 13.09.2019;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару б/н від 04.09.2019;

- договір про надання послуг митного брокера 811/2019 від 04.09.2019;

- висновок про проходження товару або акт експертизи, виданий уповноваженим органом FL584651 від 29.08.2019;

- паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні серії НОМЕР_3 виданий 01.02.2003;

- копію митної декларації країни відправлення 19DE85ЕО від 29.08.2019;

- паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України FE020812 від 24.12.2015;

- митну декларацію UA101070.2019.051499 від 04.09.2019.

У митній декларації UA101070.2019.051499 від 04.09.2019 позивачем вказано митну вартість товару за ціною договору (контракту).

Проте, митним органом прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 101070/2019/00761 від 04.09.2019 та прийнято рішення про коригування митної вартості товару №UA101000/2019/200395/2 від 06.09.2019 з причин «Митна декларація не може бути оформлена, оскільки декларантом заявлена митна вартість товару №1 не підтверджена документально, на письмову вимогу митного органу не надано додаткових документів, які підтверджують заявлену митну вартість, чим порушено вимоги ст. 52, 53 Митного кодексу України. У зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товару №UA101000/2019/200395/2 від 06.09.2019 дані графи 45 і 47 митної декларації не можуть дути використані для здійснення митного контролю і оформлення товару, а крім того, це може призвести до несплати встановлених законодавством митних платежів в повному обсязі, чим порушено вимоги cт. 266, 289, 293 МК України і cт. 57 Податкового кодексу України».

Обґрунтовуючи підстави не прийняття заявленої позивачем митної вартості товару, митний орган у графі 33 спірного рішення зазначив, що надані позивачем документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, оскільки до митного оформлення позивачем не було надано банківських платіжних документів, які б свідчили про оплату задекларованого товару, а також не надано документів, які б підтверджували вартість перевезення.

Скоригована митним органом вартість ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) органами доходів і зборів митній вартості схожого автомобіля за: МД від 09.07.2019 №UА209190/2019/047457 - автомобіль марки - VOLKSWAGEN, модель - TOUAREG, об`єм циліндрів двигуна - 2967 см3, потужність - 180 kw, рік виготовлення - 2012 і становить 13 551,0 євро за одиницю з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

Не погоджується з діями митного органу щодо прийняття картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Правовідносини щодо митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

За приписами частини 1 статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною 1 статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина 1 статті 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4 та 5 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

У відповідності до частини 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частини 1 та 2 статті 52 Митного кодексу України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів (частина 1 статті 368 Митного кодексу України).

З аналізу частин 1 та 2 статті 53 Митного кодексу України убачається, що Кодекс містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Положеннями частини 5 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини 3 статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15 лютого 2011 року №3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з тим, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

При цьому, частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Крім того, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю.

До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

Отже, законом чітко окреслено умову, за наявності котрої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів, а саме наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, приписи вказаних статей зобов`язують митний орган чітко зазначити обставини, котрі викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, та обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковим, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта, та надає митниці право вчиняти відповідні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати контролюючий орган має ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, та жодним чином не всі, котрі передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Таким чином, єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у статті 53 Митного кодексу України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу за другорядним методом (резервний), митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару, що є порушенням статті 55 Митного кодексу України.

Як убачається зі з позовної заяви та підтверджується наданими додатками, на підтвердження митної вартості товару митному органу позивачем було подано:

- рахунок-фактуру (інвойс) від 28.08.2019 № б/н;

- квитанцію-чек від 29.08.2019.

Так, згідно рахунку-фактурі від 28.08.2019 вартість транспортного засобу становить 10924,0 євро. Аналогічна сума зазначена у квитанції від 29.08.2019, а саме 10 924,0 євро.

Вказану суму митної вартості товару визначено у митній декларації, а саме у рядку 22 «Валюта та загальна сума за рахунком» та у рядку 42 «Ціна товару».

Згідно рахунку-фактури (інвойс) від 28.08.2019 вартість автомобіля становить 10 924 євро, розмір податку MWSt (податок на додану вартість) 2 076 євро, загальна сума становить 13 000 євро. Аналогічні суми вказано і в квитанції-чекові за 29.08.2019.

При здійсненні митного оформлення транспортного засобу позивачем зазначено митну вартість у розмірі 10 924 євро, оскільки згідно з п.п. 3 п. 11 ст. 58 Митного Кодексу України до ціни товару не входять податки, які справляються в Україні. Позивачем було вивезено транспортний засіб з митної території Німеччини, після чого сплачену суму податку на додану вартість було повернуто продавцем позивачеві шляхом переведення коштів на банківський рахунок позивача (принцип недопустимості подвійного оподаткування).

Таким чином, подані позивачем митному органу документи були достатніми та не містили жодних розбіжностей для визначення митної вартості товару з першим методом, що у свою чергу свідчить про необґрунтованість та безпідставність дій відповідача щодо прийняття картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначено №UA101070/2019/00761 від 04.09.2019, а так само в подальшому прийняття рішення про коригування митної вартості товару №UA101000/2019/200395/2 від 06.09.2019 є безпідставним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

У даному випадку, суд дійшов висновку, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною рахунку щодо транспортного засобу, який імпортується, та не встановлено жодних інших обставин, визначених положеннями частиною 1 статті 58 Митного кодексу України, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за ціною договору.

За таких обставин прийняте відповідачем рішення про коригування митної вартості №UA101000/2019/200395/2 від 06.09.2019 не відповідає вимогам статті 55 Митного кодексу України, у зв`язку з чим є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 241 - 246, 255, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Житомирської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101070/2019/00761 від 04.09.2019, прийняту Житомирською митницею Державної фіскальної служби України.

Визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості товару №UA101000/2019/200395/2 від 06.09.2019.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці Державної фіскальної служби України (вул. Перемоги, 25, м. Житомир, 10003, ).

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Житомирська митниця Державної фіскальної служби України (вул. Перемоги, 25, м. Житомир, 10003, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко