Справа № 500/362/19
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/9948/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про скасування постанови, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Шульгач М.П.,

час ухвалення рішення: 11:19:43,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення: 20.06.2019 р.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, в якому просив суд про скасування постанови головного державного виконавця Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області серії ВП № 58148196 від 22 січня 2019 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року позов задоволено. Скасовано постанову головного державного виконавця Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області серії ВП № 58148196 від 22 січня 2019 року. Стягнуто з Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок на користь ОСОБА_1 .

Рішення мотивоване тим, що оскільки відповідач є суб`єктом владних повноважень і належним чином його було повідомлено про розгляд справи судом першої інстанції, тому його дії з неподання відзиву на позов слід кваліфікувати як визнання ним даного позову.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 47286529 від 21.04.2015 р. боржником не оскаржувалась, а скаржник в подальшому, не виконавши судового рішення, злісно ухилявся від виконання рішення суду та не з`являвся на виклики державного виконавця у відділ ДВС.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Тернопільським міськрайонним судом 06.10.2014 р. у цивільній справі № 607/3801/14-ц був виданий виконавчий лист, яким зобов`язано стягнути із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 борг в сумі 982344,58 грн. та 3654,00 грн. судового збору (виконавче провадження ВП № 47286529).

На підставі сплати боргу головним державним виконавцем виконавчої служби Бистрицьким О. А. прийнято постанову від 21.01.2019 р. про закінчення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 607/3801/14-ц та припинено чинність арешту майна боржника і скасовано інші заходи примусового виконання на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався пунктом 9 частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що не відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 4 ст. 19 вищенаведеного Закону сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 цього Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як встановлено судом, 21.04.2015 року державним виконавцем Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 472865239, якою зобов`язано боржника виконати рішення суду на протязі 10 робочих днів та вказано стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 98234,45 грн. Дана постанова не була оскаржена і не виконана, у зв`язку з чим державним виконавцем було призначене примусове виконання рішення.

13.10.2017 р., після отримання інформації про майновий стан боржника, старший державний виконавець Мацевко І.Б. надіслав вимогу № 50976 про надання дозволу на реалізацію іпотечного майна боржника. 30.10.2017 р. такий дозвіл було отримано.

Як видно із заяви ОСОБА_1 від 14.12.2017 року, доданої відповідачем до апеляційної скарги, він зобов`язується сплачувати ОСОБА_2 заборгованість напряму, а подальше підтвердження про сплату боргу буде надавати у Відділ до 26.12.2017 р.

Наведене, на думку колегії суддів, підтверджує поінформованість боржника про необхідність виконання виконавчого листа № 607/3801/14ц, оскільки приписи такого залишаються невиконаними.

Проте, 16.01.2019 року на адресу Тернопільського міського відділу ДВС надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про фактичну сплату боржником ОСОБА_1 заборгованості у сумі 985998,58 грн, у зв`язку з чим 21.01.2019 року державним виконавцем винесено постанову про завершення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір не стягується: за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; у разі виконання рішення приватним виконавцем.

Таким чином, законодавцем чітко встановлено, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми, а сплата такого не ставиться в залежність від вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 27 наведеного Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Також відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла на момент винесення постанови, виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з твердженням скаржника про хибність висновків суду першої інстанції щодо того, що виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення, оскільки виконавчий збір не є винагородою виконавцю, а стягується з боржника до Державного бюджету України у фіксованому розмірі. Також колегія суддів зазначає, що для стягнення виконавчого збору достатньо лише однієї з умов, а саме або фактичного виконання судового рішення, або вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Колегія суддів, керуючись статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, якою неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права встановлено підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі № 500/362/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 23.12.2019 року