Справа № 340/811/19
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 340/811/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДФС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 р. (суддя Притула К.М.) в адміністративній справі №340/811/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Кіровоградській області, про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті Головним управлінням державної фіскальної служби у Кіровоградській області 01 листопада 2018 р., яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки: № 0-1123-2, № 0-1123-1, № 0-1123, та від 13 березня 2019 р. № 0-1123.

В обґрунтування позову позивач вказував, що при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень відповідач в порушення п.п.123.3.4 п.123.4 ст. 124 Податкового кодексу України застосував нечинні рішення Веселівської сільської ради, якими встановлені відповідні ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, наслідок неоприлюднення їх в офіційних друкованих засобах масової інформації. Крім того, відповідачем невірно визначено податкове зобов`язання за 2017 рік, яке має складати 10671,36 грн., виходячи зі ставки земельного податку 1%, мінімального розміру заробітної плати -3200 грн., площі нерухомого майна 3334,8 кв.м.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 р. позов задоволено частково. Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення № 0-1123 від 13 березня 2019 р. В задоволені решти позовних вимог суд відмовив.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку сторонами.

Позивач в апеляційній скарзі не погоджується з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, яке, на його думку, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказуючи на неправильний розрахунок грошового зобов`язання спірними податковими повідомленням-рішеннями, позивач просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції в частині, якою відмовлено у задоволенні позову, та винести нову постанову, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржене судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю, зазначаючи, що позивач не є сільськгосптоваровиробником, тому зобов`язаний сплачувати податок на нерухоме майно, у тому числі, за 2015 рік.

Відзиви на апеляційні скарги від сторін до суду апеляційної інстанції не надходили.

У судовому засіданні позивач підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, пояснивши, що нерухоме майно він отримав у спадщину. Крім того, зазначив, що керівництво Веселівської сільської ради приймає незаконні рішення, які не підлягають застосуванню. Позивач також заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, місце і час розгляду справи, до суду уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття не повідомив.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:

ОСОБА_1 , як фізична особа, на підставі договору купівлі-продажу від 27 листопада 2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Колос Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 842, набув у власність об`єкт нежитлової нерухомості - комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , село АДРЕСА_2 вулиця Миру (колишня Леніна) будинок 7 (а.с.12-14). Право власності позивача зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.11.2014 р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 25 (а.с.15). За даними Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно комплекс має наступну характеристику: загальна площа - 3334,8 кв.м., має складові частини об`єкту нерухомого майна нежитлові будівлі: кормоцех - Аа; корівник-телятник-ББ1; корівники В,ГГ1г, молокопункт - Д; будинок тваринника - Ее; пункт штучного запліднення - Ж; навіс г1; ворота №; огорожа № 1; ганок-кр; вимощення -1.

Також судом першої інстанції встановлено, що на підставі п.п.54.3.3 п. 54.3 ст.54, та п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, Головним управлінням державної фіскальної служби у Кіровоградській області було винесено на ім`я позивача податкові повідомлення - рішенням від 01.11.2018, а саме: № 0-1123, яким було визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2017 року, на загальну суму податкового зобов`язання 26 678,40 грн.; № 0-1123-1, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2016 року, на загальну суму податкового зобов`язання 45 953,54 грн. та № 0-1123-2, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2015 року, на загальну суму податкового зобов 'язання 13 539,29 грн. ОСОБА_1 не погодившись із винесеними податковими повідомленнями - рішеннями звернувся із скаргою до Державної фіскальної служби України від 03.01.2019, за результатами розгляду якої було вирішено залишити без змін податкові повідомлення - рішення ГУ ДФС у Кіровоградській області від 01.11.2018 № 0-1123 та № 0-1123-2 та збільшити податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно на 27 078,57 грн., визначене у податковому повідомленні- рішенні від 01.11.2018 року № 0-1123-2. Державною фіскальною службою України скасовано податкове повідомлення - рішення від 01.11.2018 року № 0-1123-1, податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік на суму 22 976,77 грн., а в іншій частині зазначене податкове повідомлення - рішення залишено було без змін, скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Відповідно прийнятого рішення Державної фіскальної служби України від 05.03.2019, Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області було винесено окреме податкове повідомлення - рішення від 15.03.2019 № 0-1123, яким позивачу було визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2015 рік, на загальну суму 27 078,57 грн.

Судом першої інстанції також встановлено, що Веселівською сільськоюю радою приймались наступні рішення: №433 від 16.01.2015 року Про встановлення податку на майно, в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; 02 березня 2017 року №108 Про встановлення податку на майно, в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; від 22 січня 2016 року №39 Про внесення змін в рішення сесії сільської ради №433 від 16 січня 2015 року Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які було оприлюднено на Дошці оголошень сільської ради і згідно з підпунктом 12.3.3 пункту 12.3 ст. 12 ПК України надіслано до Головного управління державної фіскальної служби у Кіровоградській області. У зв`язку з тим, що офіційний веб-сайт сільської ради відсутній, рішення за 2015 рік було окрім Дошки оголошень оприлюднене на сайті Кропивницької районної ради. Починаючи з 2016 року, відповідні рішення, окрім Дошки оголошень, оприлюднюються на веб-сайті фіскальної служби.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 13.03.2019 року № 0-1123, яким було визначено позивачу суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2015 рік, на загальну суму 27 078,57 грн.

Судом першої інстанції правильно встановлено характер спірних правовідносин, які регулюються Податковим кодексом України.

З 01 січня 2015 р. набрав чинності Закон України №71-VIII від 28.12.2014 Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, яким викладено в новій редакції статтю 266 Податкового кодексу України Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закон України №71-VIII від 28.12.2014 Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Згідно із пунктом 10.3 статті 10 Податкового кодексу України, в редакції Закону № 71-VIII, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Таким чином, встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є повноваженням місцевої ради, реалізація якого відбувається прийняттям відповідного рішення.

Разом з цим, підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Зазначені рішення офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. Наведеною нормою передбачено обов`язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Разом з цим, норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2018 р. у справі № 822/1548/16, кожен із цих періодів має самостійне правове значення. При цьому такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому було прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради. Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок. Рішення місцевої ради про встановлення місцевих податків приймається до початку наступного бюджетного періоду і набирає чинності з наступного бюджетного періоду. При цьому відповідно до пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України. Саме тому за умови дії підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення місцевої ради щодо встановлення місцевого податку не може набрати чинності в тому самому бюджетному періоді, в якому воно прийняте.

Аналіз вищевказаних норм права зумовлює висновок, що у відповідача відсутні правові для визначення грошового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно у 2015 році, оскільки запроваджені Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» зобов`язання щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, виникають у платників податків лише після 01 січня 2016 року.

Оскільки Рішенням Веселівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області №433 Про встановлення податку на майно, в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у 2015 році, прийнято 16.01.2015, виходячи з вимог п.12.5 ст.12 Податкового кодексу України воно набирає чинності з 01.01.2016, тому встановлені таким рішенням місцеві податки підлягають застосуванню не раніше наступного бюджетного періоду, тобто, не раніше 2016 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № області від 13.03.2019 року № 0-1123.

Позивач в апеляційній скарзі вказує на те, що суд першої інстанції залишив без змін податкове повідомлення-рішення № 0-1123-2 (за 2015 рік) на суму 13539,29 грн. Однак, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що мотивувальна частина судового рішення містить висновок щодо неправомірності визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2015 рік.

Крім того, відповідно до пп.266.10.3 п.266 ст.266 Податкового кодексу України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Згідно з п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

За приписами п.п.266.7.2. п.266.7 ст. 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Таким чином, податкове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно за 2015 рік було нараховано поза межами визначеного статтею 102 Податкового кодексу України строку, що унеможливлює зобов`язання позивача щодо його сплати, оскільки позивач вважається вільним від такого грошового зобов`язання в силу наведених вище положень п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України.

Щодо податкового повідомлення-рішення № 0-1123-1 (за 2016 рік).

Пунктом 4 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України від 24.12.2015 за №909-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

У ч.1 ст.3 Бюджетного кодексу України зазначено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України). Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України).

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 Податкового кодексу України).

У пп.266.6.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України зазначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно розрахунку податку, який надано відповідачем до суду першої інстанції (а.с.55), грошове зобов`язання визначено контролюючим органом наступним чином:

Загальна площа об`єкту 3334,80 кв.м., ставка податку 0,5 % від мінімальної заробітної плати (з 01.01.2016 1378 грн.) 6,89 грн.

3334,80 х 6,89 =22876,77 грн.

Отже, сума грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2016 рік, визначеним спірним податковим повідомленням-рішенням №0-1123-1 складає 22976,77 грн., яка підлягає сплаті.

Доводи скаржника про те, у цьому податковому повідомленні-рішенні визначена інша сума 45953,54 грн., колегія суддів вважає неспроможними, оскільки Рішенням Державної фіскальної служби України № Ш/99-99-11-01-25 від 05.03.2019 зазначене податкове повідомлення-рішення скасовано в частині податкового зобов`язання на суму 22976,77 грн. Відтак, воно залишено в силі на суму 22976,77 грн. (45953,54 22976,77).

Щодо податкового повідомлення-рішення №0-1123 (за 2017 рік) на суму 26678,40 грн.

Згідно розрахунку податку, який надано відповідачем до суду першої інстанції (а.с.55), грошове зобов`язання визначено контролюючим органом наступним чином:

Загальна площа об`єкту 3334,80 кв.м., ставка податку 0,25 % від мінімальної заробітної плати (з 01.01.2017 3200 грн.) 8 грн.

3334,80 х 8 =26678,40 грн.

Позивач вважає, що податкове зобов`язання нараховано контролюючим органом помилково, оскільки за рішенням Веселівської сільської ради № 108 від 02.03.2017 визначена у розмірі 0,1 %.

Колегія суддів зазначає, що з 1 січня 2017 р. набув чинності Закон України від 20 грудня 2016 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" (далі - Закон N 1791), пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" якого установлено, що з 1 січня 2017 року до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до цього Закону, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів застосовуються з коефіцієнтом 0,5.

Відповідно до пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України одним з принципів на яких ґрунтується Податкове законодавство України є принцип стабільності - коли зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеногого колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування спірного рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДФС у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 р. в адміністративній справі №340/811/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 11 грудня 2019 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова складена у повному обсязі 24 грудня 2019 р.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий