Справа № 620/2755/19
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 року Чернігів Справа № 620/2755/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю. О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу
за позовомВійськової частини НОМЕР_1
до ОСОБА_1
про відшкодування збитків
У С Т А Н О В И В:
Військова частина НОМЕР_1 (надалі також позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 103 422,00 грн шкоди, заподіяної державі в особі військової частини НОМЕР_1 внаслідок нестачі майна квартирно-експлуатаційної служби, переданого під звіт.

В обґрунтування позовних вимог військова частина НОМЕР_1 зазначає, що старшину військової служби, командира взводу матеріального забезпечення танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державі в особі військової частини НОМЕР_1 , яка виникла внаслідок неналежного збереження військового майна переданого під звіт. Сума завданої шкоди становить 103 422,00 грн.

У встановлений судом строк відповідач направив відзив на позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі та зазначив, що за твердженнями позивача існує розбіжність нестачі ліжок т. «А», а також розбіжності по верхнім та нижнім частинам ліжок. При цьому, розрахунок вартості нанесених збитків позивач здійснює за повні 47 комплектів ліжок т. «А», при цьому не зазначає, що є верхні та нижні частини. Таким чиномё позивач вважає, що сума можливих збитків не відповідає дійсним обставинам. Крім того, відповідач звертає увагу, що відомість наявності майна служби КЕС у взводі матеріального забезпечення 1 танкового батальйону Додаток №10, який надається як доказ до позовної заяви без підпису ОСОБА_1 . Водночас, відповідно до Акту комісії прийому здачі посади командира взводу матеріального забезпечення 1 танкового батальйону затверджений вх. №122 від 11.02.2019 згідно Додатку №10 відомість наявності майна служби КЕС в взводі матеріального забезпечення 1 танкового батальйону підписаний здаючим старшиною ОСОБА_2 та приймаючим прапорщиком ОСОБА_3 , та підтвердженого начальником служби КЕС молодшим лейтенантом Корольчук, згідно якого все майно служби КЕС в наявності.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 позовну заяву військової частини НОМЕР_1 залишено без руху.

Ухвалою суду від 29.10.2019 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.04.2018 № 90 ОСОБА_1 , старший сержант військової служби за контрактом, головний сержант командир танку танкового взводу танкової роти танкового батальйону командир взводу матеріального забезпечення танкового батальйону, ВОС НОМЕР_2 прийняв справи та посаду з 12.04.2018 і приступив до виконання обов`язків за посадою (а.с. 19).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.02.2019 № 191 призначено службове розслідування по факту відсутності майна служби КЕС, речової та продовольчої служб, яке було виявлено під час прийому посади командиром взводу матеріального забезпечення 1 танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 (а.с. 22).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2019 № 247 службове розслідування продовжено до 10.03.2019, а наказом від 25.03.2019 № 356 термін проведення службового розслідування продовжено до 04.04.2019 (а.с. 25, 26).

Так, 04.04.2019 за результатами службового розслідування складено акт, яким встановлено нестачу майна на загальну суму 113395,57 грн, з яких по речовій службі на суму 9973,57 грн та по службі КЕС на суму 103422,00 грн (а.с. 27-32).

На підставі вказаного вище акту, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.04.2018 № 252 «Про результати службового розслідування по факту нестачі майна, яке було виявлено під час прийому посади командиром взводу матеріального забезпечення 1 танкового батальйону» ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державі в особі військової частини НОМЕР_1 , яка виникла внаслідок безвідповідального ставлення до виконання своїх службових обов`язків, на суму 113395,57 грн, з яких по речовій службі на суму 9973,57 грн та по службі КЕС на суму 103422,00 грн (а. с. 49-51).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.04.2019 № 90 ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2018 № 130-рс з військової служби в запас, виключено з 15.04.2019 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення (а. с. 20).

21.08.2019 військова частина НОМЕР_1 звернулась до відповідача із листом № 2749 щодо добровільного відшкодування завданої шкоди військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 56).

Зважаючи на те, що відповідач в добровільному порядку завдану шкоду не відшкодовано, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (надалі також - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців, зокрема, обов`язок знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).

Згідно зі ст. 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

У той же час, загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами, на час виникнення спірних правовідносин були визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР (надалі також - Положення № 243/95).

Відповідно до п. 2 Положення № 243/95 відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Пунктами 3, 4 Положення № 243/95 встановлено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.

Пунктом 8 Положення № 243/95 встановлено, що залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Відповідно до пункту 10 Положення № 243/95 військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення (Розділ II «Обмежена матеріальна відповідальність»).

У свою чергу приписами пунктів 17, 18, 19, 21, 22, 23 Положення № 243/95 передбачено, що у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду, вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки. У висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди. До висновку додаються: письмові пояснення особи (осіб), яка притягається до матеріальної відповідальності; письмові пояснення інших осіб, причетних до факту заподіяння шкоди; акти ревізій (перевірок), інвентаризацій, накладні, витяги з обліково-видаткових книг і журналів та інші матеріали розслідування; довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини. Висновок підписується офіцером, який проводив розслідування. Всі матеріали розслідування подаються на розгляд командиру (начальнику) військової частини, який його затверджує у разі прийняття рішення про стягнення з винного встановленої шкоди.

Військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини. Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню. У разі, коли шкоду заподіяно кількома особами, у наказі визначається точний розмір суми, що стягується окремо з кожної особи з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин.

Вищезазначені норми Положення регламентують чіткі строки проведення розслідування, а саме, останнє має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

З огляду на матеріали справи службове розслідування за фактом нестачі майна розпочато наказом від 09.02.2019, яким встановлено термін для прийняття акту проведення розслідування та проекту наказу про результати службового розслідування до 20.02.2019.

В той же час наказ про продовження терміну проведення службового розслідування прийнято після 20.02.2019, а саме 27.02.2019 та останнім встановлено новий термін до 10.03.2019.

У зазначений строк (до 10.03.2019) службове розслідування також завершено не було, а 25.03.2019, тобто через п`ятнадцять днів після спливу встановленого наказом строку, прийнято наказ про продовження терміну розслідування до 04.04.2019.

Відповідно до п. 16 Положення розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.

Обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, провадиться з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами.

З огляду на матеріали справи, ліжка 2-х ярусні частково були прийняті відповідачем у 2018 році, а до цього останні рахувались за частиною з 2016 року.

У той же час, позивач не зазначає щодо наявності чи відсутності факту зносу цього майна за щонайменше як два роки.

Також суд звертає увагу на те, що в ході прийому-передачі посади командира взводу матеріального забезпечення 1 танкового батальйону в/ч НОМЕР_1 здаючим старшиною ОСОБА_1 та приймаючим прапорщиком ОСОБА_3 було виявлено нестачу, зокрема, майна служби КЕС, про що свідчать надані копії додатків до актів прийому-передачі вище зазначеної посади, а саме:

служба КЕС: ліжко т. «А» 2-х ярусне - 47 к-т., коліно до труб -34 шт., труби до печей - 33 шт., іскрогасник -20 шт., на загальну суму 103422,00 гривень.

Водночас позивач зазначає що, на момент проведення службового розслідування в розташуванні 1 танкового батальйону в/ч НОМЕР_1 знаходяться: ліжко т. «А» 2-х ярусне верхня частина - 96 комплектів, а на тимчасовому зберіганні на складі КЕС ліжко т. «А» 2-х ярусне нижня частина - 52 комплекти.

Разом з цим, позивач стверджує, що під час проведення службового розслідування шляхом перерахунку виявлено наступне: взагалі не вистачає ліжко т. «А» 2-х ярусне верхня частина - 5 комплектів, ліжко т. «А» 2-х ярусне нижня частина 44 комплекти.

З огляду на зазначене, можна дійти висновку про наявність розбіжності щодо нестачі ліжок т. «А», а також розбіжності по верхнім та нижнім частинам ліжок.

Водночас, військовою частиною НОМЕР_1 здійснено розрахунок вартості нанесених збитків за повні 47 комплектів ліжок т. «А».

Також, суд звертає увагу на долучені до матеріалів справи додатки до акту службового розслідування, а саме додаток № 10 (відомість наявності майна служби КЕС в взводі матеріального забезпечення 1 танкового батальйону) містить підпис лише ОСОБА_4 , в той час як підпис особи, що здає посаду ОСОБА_1 , відсутній, як і відсутній підпис чи будь-який інший запис в графі «Підтверджую», а також додаток не містить дати.

У той же час, відповідачем долучено до відзиву на позов додаткові документи, зокрема додаток 10, який містить всі необхідні підписи та підтверджений начальником служби КЕС Корольчуком.

Суд враховує, що в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов висновку, що військовою частиною не доведено правомірності свої щодо притягнення відповідача до матеріальної відповідальності, оскільки службовим розслідуванням не в повному обсязі встановлені всі фактичні обставини правопорушення, а наявні зібрані докази не підтверджують вини відповідача, а отже у задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову військової частини НОМЕР_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Дата складення повного рішення суду - 23.12.2019.

Суддя Ю. О. Скалозуб