Справа № 120/2807/19-а
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2807/19-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернюк Алла Юріївна

Суддя-доповідач - Охрімчук І.Г.

23 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року (повний текст рішення складено 09.10.2019 року, м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка - ОСОБА_1 звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , м. АДРЕСА_2 , Вінницька АДРЕСА_3 , 21036) з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці (, адреса: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обгрунтовані протиправністю дій Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо відмови в проведенні обрахунку пенсії державного службовця, з урахуванням складових заробітної плати для призначення пенсії, що відображені у довідках від 01.03.2019 року № 486/2-1 та № 487/2-1, виданих Департаментом міжнародного співробітництва та регіонального розвитку Вінницької обласної державної адміністрації. Тому, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 09.09.2019 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до суду першої інстанції надіслав клопотання, в якому просив замінити сторону у даній адміністративній справі Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року відповідача у даній адміністративній справі замінено на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Відповідач просив відмовити у задоволенні даного позову. При цьому, посилався на те, що норми, які регулювали питання пенсійного забезпечення тієї категорії осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про державну службу", втратили чинність. Відтак, відповідач вважає, що з 01.06.2015 року пенсії відповідно до спеціального законодавства не призначаються, а призначені до 01.06.2015 року не перераховуються.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09.10.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії - задоволено.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії державного службовця, з урахуванням складових заробітної плати, що відображені у довідках від 01.03.2019 року № 486/2-1 та № 487/2-1, виданих Департаментом міжнародного співробітництва та регіонального розвитку Вінницької обласної державної адміністрації. Скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці № 2330 від 02.05.2019 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 01.03.2019 року перерахунок пенсії державного службовця ОСОБА_1 з урахуванням складових заробітної плати, що відображені у довідках від 01.03.2019 року № 486/2-1 та № 487/2-1, виданих Департаментом міжнародного співробітництва та регіонального розвитку Вінницької обласної державної адміністрації, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору при звернені до суду в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить суд скасувати рішення суду першої інстанції від 09.10.2019 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивач просить здійснити перерахунок пенсії відповідно до довідок №486/2-1 від 01.03.2019 та 487/2-1 від 01.03.2019 в якій міститься інформація щодо "Інших виплат" зокрема: грошової допомоги, індексації та матеріальної допомоги, проте відповідно до ст. 50 Закону №889 заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі. Водночас, зазначив, що відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року №622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" не передбачено жодного порядку перерахунку уже призначених пенсій державним службовцям. Таким чином, Головним управлінням Макаренко І. А. було поновлено пенсію державного службовця з 01.03.2019 відповідно до вимог чинного законодавства. Іншого порядку щодо поновлення та виплати пенсії державним службовцям діючим законодавством не передбачено.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2019 року відкрито апеляційне провадження, а ухвалою суду від 12.12.2019 року призначено до апеляційного розгляду.

Позивачка, скористалася своїм правом та надіслала до суду відзив на апеляційну скаргу в якому стверджує, що у зв`язку із тим, що з державної служби Макаренко І. А. не звільнялася і продовжувала працювати, відповідачем не було призначено та визначено розмір пенсії державного службовця. Так як позивачка не отримувала пенсію державного службовця, відповідно не подавала відповідачу заяву з прохання перерахувати пенсію державного службовця у зв`язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючих державних службовців. Таким чином, позивачка вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити в силі.

Керуючись приписами ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII.

Згідно з наказом Департаменту міжнародного співробітництва та регіонального розвитку Вінницької обласної державної адміністрації № 20 від 28.02.2019 року позивача звільнено з посади заступника начальника управління розвитку підприємства та централізованих капіталовкладень начальника відділу фінансових відносин та розрахунків Департаменту міжнародного співробітництва та регіонального розвитку з власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію державного службовця, згідно з поданою заявою, відповідно до статті 38 КЗпП України.

Станом на 28.02.2019 року загальний стаж роботи ОСОБА_1 становить 41 рік 06 місяців 27 днів, стаж державної служби 22 роки 09 місяців 29 днів, що підтверджується довідкою Департаменту міжнародного співробітництва та регіонального розвитку Вінницької обласної державної адміністрації № 473/02-2 від 01.03.2019 року.

Судом встановлено, що Департаментом міжнародного співробітництва та регіонального розвитку Вінницької обласної державної адміністрації позивачу видана довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) № 486/2-1 від 01.03.2019 року, згідно якої заробітна плата станом на 28.02.2019 року в загальному розмірі становить 11285,00 грн., яка включає посадовий оклад, надбавку за ранг та надбавку за вислугу років.

Разом із тим, ОСОБА_1 отримала довідку № 487/2-1 від 01.03.2019 року про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", згідно з якою до складових заробітної плати за період з 01.05.2016 року по 28.02.2019 року включено «Інші виплати», а саме: матеріальну допомогу на соціально-побутові потреби, грошову допомогу до щорічної відпустки та індексацію. З наявних в матеріалах справи довідок, на всі види оплати праці, включені в довідки, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

04.03.2019 року позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці із заявою про обрахування та виплату пенсії державного службовця, в якій просила перерахувати пенсію із урахуванням вищезазначених довідок.

За результатами розгляду заяви Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, рішенням № 2330 від 02.05.2019 року, відмовило позивачу в перерахунку її пенсії, зазначивши, зокрема, що перерахунок пенсій особам, яким було раніше призначено пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII, законодавством не передбачено. Листом Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці № 142/М-1 від 03.05.2019 року позивача додатково повідомлено, що сума пенсії державного службовця, обчислена згідно раніше поданої довідки № 2288 від 28.11.2016 року. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, на думку відповідача, підстави для перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до порядку та норм Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII - відсутні.

Не погоджуючись із таким рішенням пенсійного органу, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність достатніх підстав для визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії державного службовця, з урахуванням складових заробітної плати, що відображені у довідках від 01.03.2019 року № 486/2-1 та № 487/2-1, виданих Департаментом міжнародного співробітництва та регіонального розвитку Вінницької обласної державної адміністрації та, відповідно, скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці № 2330 від 02.05.2019 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду та вважає обґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист. Так, згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пункті 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Отже, необхідною умовою для наявності у державних службовців, які на день набрання чинності Законом 889-VIII займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, та осіб, які на день набрання чинності Законом 889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вирішуючи питання щодо законності та обґрунтованості судового рішення, колегія суддів також враховує наступне.

Частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" закріплено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 57 років 6 місяців - які народилися з 01 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року.

Абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум. Отже, до 01.05.2016 року (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які: досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Починаючи з 01.05.2016 року відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Слід враховувати, що пунктом 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Розділом XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. При цьому, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Враховуючи викладені вище норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і пунктами 10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2019 року у справі 676/6166/17.

Колегія суддів зауважує, що після 01.05.2016 року (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення, допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати, надбавка за особливі умови проходження державної служби та премії до державних і професійних свят, на які нараховувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування входила до системи оплати праці державного службовця.

Статтею 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до ч. 1 зазначеної статті до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу)).

Згідно ст. 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що отримані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, включаються до складу заробітної плати державного службовця та враховуються при обчисленні розміру його пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 02.04.2019 у справі № 570/4196/16-а.

З матеріалів справи слідує, що згідно довідки № 487/2-1 від 01.03.2019 року, виданої Департаменту міжнародного співробітництва та регіонального розвитку Вінницької обласної державної адміністрації, про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", згідно з якою до складових заробітної плати за період з 01.05.2016 року по 28.02.2019 року надбавки, премії та інші виплати позивача становили: надбавка за інтенсивність, премія місячна, матеріальна допомога на соціально-побутові потреби, грошова допомога до щорічної відпустки та індексація. На всі види оплати праці, включені в довідку, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується, що матеріальна допомога на соціально-побутові потреби, грошова допомога до щорічної відпустки та індексація, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відносяться до складу заробітної плати державних службовців, з розміру якого обчислюється пенсія.

Таку позицію зазначено Верховним Судом у постанові від 16.12.2019 року у №308/2129/17 справі.

Водночас, відповідачем не заперечується, що при перерахунку заробітної плати для перерахунку пенсії не були враховані: матеріальна допомога на соціально-побутові потреби, грошова допомога до щорічної відпустки та індексація.

Колегія суддів вважає вірним твердження суду першої інстанції, що пенсія позивача повинна обчислюватись із заробітної плати, яку вона фактично отримувала на день звільнення з урахуванням матеріальної допомоги на соціально-побутові потреби, грошової допомоги до щорічної відпустки та індексації заробітної плати, з яких сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування згідно довідки Департаменту міжнародного співробітництва та регіонального розвитку Вінницької обласної державної адміністрації № 487/2-1 від 01.03.2019 року.

Разом з тим, відповідач, своїм рішенням від № 230 від 02.05.2019 року відмовив в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з включення сум вищезазначених виплат, із яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування. Така відмова Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, та є звуженням змісту набутих нею прав та порушенням сутності її конституційного права на соціальний захист.

В даному випадку, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність достатніх підстав для визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії державного службовця, з урахуванням складових заробітної плати, що відображені у довідках від 01.03.2019 року № 486/2-1 та № 487/2-1, виданих Департаментом міжнародного співробітництва та регіонального розвитку Вінницької обласної державної адміністрації та, відповідно, скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці № 2330 від 02.05.2019 року.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання пенсійний орган здійснити з 28.02.2019 року перерахунок та виплату пенсії державного службовця з урахуванням складових заробітної плати, колегія суддів зважає на таке.

Частиною четвертою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV закріплено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звернулася із заявою про перерахунок пенсії до відповідача 04.03.2019 року, то пенсія позивачу підлягає перерахунку, починаючи з 01.03.2019 року, про що вірно зазначив суд першої інстанції. При цьому, зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії використовується як спосіб відновлення порушеного права, у зв`язку з тим, що при призначенні пенсії позивачці протиправно не було враховано усі види оплати праці (виплат, доходу), на які нараховано збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16.12.2019 року у справі №308/2129/17.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 року у справі "Сорінг проти Сполученого Королівства" зазначено, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов`язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини. У рішенні від 17.10.1986 року у справі "Ріс проти Сполученого Королівства" Суд зазначив, що, з`ясовуючи, чи існує позитивне зобов`язання стосовно людини, "належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини".

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS V. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В даному випадку, відповідачем всупереч ч. 2 ст. 77 КАС не доведено правомірність своїх дій щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії державного службовця, з урахуванням складових заробітної плати, а тому її позовні вимоги підлягали задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не впливають на правильність судового рішення.

Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до статті 139 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 23 грудня 2019 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Капустинський М.М. Смілянець Е. С.