Справа № 280/541/19
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 280/541/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 р.(суддя Максименко Л.Я.) в адміністративній справі №280/541/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Василівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, визначеної постановами Василівського районного суду по справі №2а- 547/2011 від 07.02.2011, та по справі №311/2519/14-а від 11.07.2014 за період з 19.06.2011 по 31.12.2018; зобов`язати Василівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, у відповідності до вимог Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2010 № 159, нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії визначеної постановами Василівського районного суду по справі №2а-547/2011 від 07.02.2011, та по справі №311/2519/14-а від 11.07.2014 року за період з 19.06.2011 по 31.12.2018.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 р. адміністративний позов задоволено.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, як правонаступника Василівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, на адресу Третього апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. Скаржник вказує на те, що розпорядженням від 13.11.2013 позивачу за рішенням суду донарахована сума пенсії за період з 19.06.2011 по 22.07.2011 в розмірі 3333,64 грн. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» норми і положення статей 20-23, 30, 31, 37, 39, 48, 50-52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовувались в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Згідно заяви від 28.09.2011 позивачу було здійснено перерахунок пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що унеможливлює подальше нарахування та виплату пенсії по інвалідності. Несвоєчасна виплата пенсії позивачу відбулась внаслідок відсутності відповідного фінансового забезпечення, що не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин (постанова Верховного Суду у справі № 822/558/17 та № 811/1469/18).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Європейський суд з прав людини 20 червня 2013 р. за скаргою ОСОБА_1 прийняв рішення про те, що Україна повинна забезпечити виконання невиконаних рішень національного суду, незалежно від фінансування та розподілу бюджетних коштів на Україні, а саме: забезпечити виконання постанови Василівського районного суду по справі № 2а-547/11 від 07.02.2011. Позивач також вказує на те, що він не подавав заяви про переведення його на інший вид пенсії. Заява, на яку посилається скаржник, подавалась у зв`язку із перерахунком пенсії у зв`язку із врахуванням страхового стажу та заробітної плати після призначення та перерахунку пенсії за рішенням суду. Крім того, неправомірність дій відповідача доведена судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Колегією суддів, відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України" від 22.08.2018 року № 628 здійснено процесуальне правонаступництво відповідача у справі - Василівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області Головним управлінням пенсійного фонду України в Запорізькій області.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги. Позивач просив залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін. Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, належним чином повідомлене про день, місце і час розгляду справи, до суду уповноваженого представника не направило.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:

Постановою Василівського районного суду Запорізької області від 07.02.2011 по справі №2а-547/11 визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізькій області щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 з 29.10.2009 пенсії, а також додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 , починаючи з 29.10.2009 і в подальшому пенсію відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно із ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ч.3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі встановленого прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з врахуванням раніше отриманих сум пенсії. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2011 по справі №2а-547/11 постанову Василівського районного суду Запорізької області від 07.02.2011 в частині зобов`язання зробити ОСОБА_1 перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю за період з 29.10.2009 по 20.07.2010 залишено без розгляду, а в іншій частині постанову суду залишено без змін.

Постановою Василівського районного суду Запорізької області від 11 липня 2014 року по справі №311/2519/14-а (провадження №2а/311/36/2014) заяву ОСОБА_1 задоволено частково, визнано бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Василівському районі Запорізької області при виконанні постанови Василівського районного суду у Запорізької області по справі №2а-547/11 від 07.02.2011 неправомірною, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Василівському районі Запорізької області виконати постанову Василівського районного суду Запорізької області за №2а-547/11 від 07.02.2011 в частині зобов`язання про проведенню перерахування пенсії ОСОБА_1 у відповідності до ст..ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком, виходячи із мінімальної пенсії за віком та додаткової пенсії в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлена у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до частини 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», частини 3 ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язано сплатити заборгованість по недоплаченій пенсії з 19 червня 2011 року. Рішення набрало законної сили 21 липня 2014 року.

ОСОБА_1 29.10.2018 звернувся до Василівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про виплату компенсації за несвоєчасно нараховану та виплачену пенсію. В заяві просив нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів за невиплачену пенсію за рішенням Василівського районного суду по справі № 2а-547/11 від 07.02.2011 в період з 19.06.2011 по теперішній час; надати розрахунок невиплаченої пенсії за рішенням Василівського районного суду по справі № 2а-547/11 від 07.02.2011 з 19.06.2011; надати інформацію про нараховану та виплачену пенсію з 19.06.2011 по 01.11.2018. Листами від 12.11.2018 за вих. № 75/Д-5 та № 76/Д-5 Василівське об`єднане УПФУ в Запорізькій області повідомило про те, що рішення Василівського районного суду по справі № 2а-547/11 від 07.02.2011 Управлінням виконано в повному обсязі, тому підстави для виплати компенсації відсутні.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки факт невиконання відповідачем постанови Василівського районного суду по справі №2а-547/2011 від 07.02.2011 та постанови Василівського районного суду по справі №311/2519/14-а від 11.07.2014 підтверджено судовими рішеннями та було встановлено і в ході розгляду справи, є наявна заборгованість за пенсійними виплатами, а відтак існує і база для нарахування компенсації.

Судом першої інстанції правильно встановлено характер спірних правовідносин, які регулюються Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі Порядок № 159).

Згідно із статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Верховний Суд у постанові від 03 липня 2018 р. (справа № 521/940/17) дійшов висновку, що наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

У постанові від 19 вересня 2019 р. у справі № 522/2370/17 Верховний Суд вказав на те, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку № 159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Отже, Верховний Суд не пов`язує виникнення права на компенсацію із обставиною попереднього нарахування доходу.

Відповідач у численних листах, направлених на адресу позивача, наголошував на тому, що постанова Василівського районного суду Запорізької області від 07.02.2011 по справі №2а-547/11 виконана ним у повному обсязі шляхом перерахунку позивачу пенсії за період з 29.10.2009 по 18.06.2011 та виплати заборгованості в розмірі 51971,60 грн. у липні 2011 року, а також нарахуванні пенсії за період з 19.06.2011 по 22.07.2011 в розмірі 3333,64 грн. (а.с.65). Остання сума (3333,64 грн.) передана до Головного управління Державної казначейської служби 04 липня 2017 р. в якості заборгованості УПФУ в Василівському районі Запорізької області перед позивачем (а.с.140). Також відповідач наголошує на тому, що за заявою позивача від 28.09.2011 здійснено перерахунок пенсії за віком згідно Закону № 1058, тому з цього часу підстави для перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відсутні.

Зазначені обставини свідчать про те, що з 23 липня 2011 р. позивачу нараховувалась пенсія, передбачена статтями 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в порядку та у розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України (а.с.67-74). При цьому, відповідач в обґрунтування правомірності такого нарахування посилався на відповідні Закони України «Про Державний бюджет України», починаючи з 2011 року.

Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2019 р. у справі №676/5258/16-а зазначив наступне:

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 5 частини другої статті 67-1 цього Кодексу), належать видатки на державні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки, запобігання виникненню та ліквідації надзвичайних ситуацій та наслідків стихійного лиха.

Відповідно до абз. 8 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 № 3-рп/2012 нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Конституційний Суд України у Рішенні № 1-42/2011 від 26.12.2011 відзначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України (п. 2.1. мотивувальної частини).

У справі «Великода проти України» (заява № 43331/12, від 03 червня 2014 року) Європейський суд з прав людини заяву про порушення статей 6 і 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції на тій підставі, що внаслідок внесення у 2011 році змін до законодавчих актів розмір пенсії заявниці було зменшено і вона більше не отримувала пенсії в розмірах, встановлених 19 січня 2010 року.

Суд зазначив, що у цій справі немає доказів того, що відповідні зміни до Закону України про державний бюджет України не були внесені відповідно до законної процедури, а за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними, Суд доходить висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу. Суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції.

Суд також зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю (див. ухвалу щодо прийнятності від 8 жовтня 2013 року у справі «Да Консесау Матеуш та Сантуш Жануаріо проти Португалії» (Da Conceiзгo Mateus and Santos Januario v. Portugal), заяви № 62235/12 та № 57725/12).Заяву було визнано неприйнятною як явно необґрунтована відповідно до підпункту «а» пункту 3 та пункту 4 статті 35 Конвенції (п. 27 - 29).

З урахуванням наведеного, в умовах фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава, саме лише зменшення розміру додаткової пенсії не є порушенням вимог ст. 22 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу Конвенції, якщо при цьому забезпечується загальний розмір виплат, що є не меншими прожиткового мінімуму (відповідно до ч. 3 ст. 46 Конституції України).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 22 грудня 2011 р. Василівський районний суд Запорізької області у справі № 2а-547/2011 відмовив начальнику Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області у роз`ясненні постанови Василівського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2011 р. щодо кінцевої дати, до якої необхідно проводити позивачу перерахунок пенсій. Суд зазначив в мотивувальній частині ухвали про те, що він (суд) не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати нормативно-правове регулювання суспільних відносин ( а.с.26).

Зважаючи на правову позицію Верховного Суду колегія суддів дійшла висновку, що у відповідача, починаючи з 23 липня 2011 року до 2014 року наявні правові підстави сплачувати пенсії, передбачені статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Закон № 796-ХІІ), з урахуванням введеного Законами України «Про Державний бюджет України» порядку застосування Закон № 796-ХІІ, який носив тимчасовий характер і був обумовлений фінансовими труднощами держави.

Разом з цим, ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2012 р. у справі № 6а/802/7/2012 визнані протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області при виконанні постанови Василівського районного суду Запорізької області у справі № 2а-547/2011 від 07 лютого 2011 р. (а.с.27). Суд вказав на безпідставність застосування органом Пенсійного фонду України положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік». З урахуванням цих висновків відповідач у 2011 році повинен був нараховувати та виплачувати позивачу пенсію у розмірі, визначеному постановою Василівського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2011 р. у справі № 2а-547/2011.

В подальшому, Законом України № 76-УІІІ від 28.12.2014 внесені зміни до статей 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Текст статті 50 викладено у такій редакції:

«Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Частина 3 статті 54 викладена у наступній редакції:

«Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань».

Таким чином, якщо Законами України «Про Державний бюджет України» на 2011, 2012, 2013, 2014 роки змінювався порядок застосування статей 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", враховуючи наявність фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава, то з 01 січня 2015 р., тобто з дня набрання чинності Законом України № 76-УІІІ, визначено виключно порядок призначення таких пенсій.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебував на обліку в УПФУ в Василівському районі Запорізької області з січня 2002 року після передачі справи з Василівського управління соціального захисту населення та отримував пенсію по інвалідності, що встановлено постановою Василівського районного суду Запорізької області від 15 квітня 2014 р. у справі № 2-а311/7/2014 (а.с.46).

З цього часу він неодноразово подавав заяви про перехід на пенсію за віком, перерахунок пенсії за віком, перехід на пенсію по інвалідності ( а.с.155-158, 185, 186, 189).

Постановою Василівського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2011 р. у справі № 2а-545/2011 встановлено, що з 30 жовтня 2009 р. позивачу продовжувалось нарахування пенсії за віком. На його заяви від 01.09.2010, від 29.09.2010, від 26.10.2010 про перерахунок пенсії як інваліду 3 групи і потерпілому від аварії на ЧАЕС управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області відмовило у переході на інший вид пенсії, мотивуючи недоцільністю (а.с.23).

Оскільки позивач оскаржив дії відповідача по відмові у нарахуванні йому пенсії по Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 29 жовтня 2009 р., а суд апеляційної інстанції залишив без розгляду позовні вимоги з 29 жовтня 2009 р. по 20 липня 2010 р., позивач вважається пенсіонером, який отримував пенсію по інвалідності і додаткову пенсію з 21 липня 2010 р. (а.с.24).

На виконання постанови Василівського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2011 р. у справі № 2а-545/2011 перерахунок пенсій позивачу здійснено фактично з 29.10.2009 по 18.06.2011 (до постановлення Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом ухвали від 11.07.2011), у зв`язку з чим утворилась переплата (з 29.10.2009 по 20.07.2010 на суму 21129,33 грн. (а.с. 65 зв.бік.). Виплата заборгованості в розмірі 51971,60 грн. відбулась у липні 2011 року. Також відповідачем проведено нарахування пенсії за період з 19.06.2011 по 22.07.2011 в розмірі 3333,64 грн., яка залишилась невиплаченою.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що за 2011 рік не було нараховано та виплачено пенсію у розмірі, визначеному постановою Василівського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2011 р. у справі № 2а-545/2011, за період з 23 липня 2011 р. по грудень 2011 р., що вважається заборгованістю територіального органу Пенсійного фонду України перед позивачем.

Крім того, заборгованість у розмірі 3333,64 грн., яка нарахована протоколом від 19.11.2013, залишилась не виплаченою до 04.07.2017, тобто до дати передачі цієї заборгованості до Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області (а.с.140).

Відтак, відповідач зобов`язаний нарахувати позивачу компенсацію втрати частини доходів за період з 23 липня 2011 р. по 31 грудня 2011 р.

Щодо заборгованості у розмірі 3333,64 грн., яка була нарахована 19 листопада 2013 р., то компенсації підлягає ця сума за період з 19.06.2011 (початок періоду нарахування) до 04.07.2017 (до дати передачі документів органу Державної казначейської служби).

Щодо розміру нарахування пенсій по інвалідності та додаткової пенсії, починаючи з 2015 року.

В матеріалах справи міститься заява позивача, подана ним у грудні 2015 р. про перерахунок пенсії за віком із перерахунком стажу і заробітку (а.с. 158).

За даними довідки № 613 від 24.05.2016 позивач отримує пенсію за віком потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС при повному стажі (а.с.72).

Статтею 46 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 54 цього ж Закону державною пенсією визначені пенсія по інвалідності і пенсія у зв`язку із втратою годувальника. При цьому, при призначенні пенсії по інвалідності застосовуються пільги, у тому числі, в частині зниження пенсійного віку особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (стаття 55 Закону № 786-ХІІ).

Відповідно до статті 55 цього Закону призначення та виплата пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Пунктом 13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Як зазначалась вище, позивач неодноразово використовував своє право на перехід на інший вид пенсії, подававши заяви про призначення та перерахунок пенсій (а.с.46, 150, 155, 157, 158, 185, 186). При цьому, колегія суддів звертає увагу, що внаслідок подачі заяви про перерахунок пенсії за віком, здійснюється перерахунок саме пенсії за віком, а не будь-якого іншого виду пенсії, у тому числі, по інвалідності.

Оскільки станом на 2002 рік позивач отримував пенсію по інвалідності, потім йому призначалась пенсія за віком на підставі його заяви від 07 лютого 2007 р., а згодом він декілька разів звертався до органу ПФУ із заявами про перерахунок пенсій, фактично мало місце не призначення нової пенсії за іншим законом, а перехід з одного виду пенсії на інший.

Позивач у заяві від 29.11.2018, адресованої Василівському об`єднаному УПФУ в Запорізькій області, вказав на те, що з 2008 року він отримує пенсію за віком (а.с.76).

В матеріалах справи наявні копії протоколів та розпоряджень відповідача про перерахунок позивачу пенсії (а.с. 66, 70, 72, 78, 116, 117, 129, 154). Відповідно до даних, зазначених в цих документах, пенсію на підставі Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивач отримував до листопада 2013 року (а.с.154). 28 листопада 2013 р. він подав чергову заяву про перерахунок пенсії за віком із перерахунком стажу і заробітку, а в грудні 2015 р. аналогічну заяву (а.с.158).

За даними довідки від 25.12.2014 позивач отримує пенсію за віком потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС при повному стажі (а.с.70). За даними довідки № 613 від 24.05.2016 позивач отримує пенсію за віком потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС при повному стажі (а.с.72). У листі № 685/Д-7 від 05.08.2016 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, направленому позивачу на його звернення, також вказано про те, що за документами пенсійної справи він отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку, як ліквідатору аварії на ЧАЕС з 09.06.1986 по 09.07.1986 (а.с.73).

Таким чином, підстави для нарахування йому компенсації за ненараховану та невиплачену пенсію за період з 01 січня 2012 р. по 31 грудня 2018 р. відсутні.

Щодо Рішення Європейського суду з прав людини від 20 червня 2013 р. у справі «Цибулько та інші проти України».

Станом на день подачі позивачем заяви до Європейського суду (20.07.2012) постанова Василівського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2011 р. у справі № 2а-545/2011 дійсно не була виконана, оскільки перерахунок пенсій за 2011 рік не був здійснений у повному обсязі та не виплачена сума заборгованості у розмірі 3333, 64 грн. (а.с.43). Європейський суд розглядав питання невиконання протягом 2011 року рішень національних судів, у тому числі рішення, постановленого за заявою позивача від 07.02.2011. Уряд України посилався на зменшення соціальних виплат у зв`язку із внесенням змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік». Суд визнав такі доводи неприйнятними.

Колегія суддів зазначає, що протягом 2011 року пенсія позивачу мала бути нарахована та виплачена у розмірі, визначеному Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", про що зазначено вище. Однак, в подальшому, у зв`язку із виникненням нових обставин, як об`єктивних (зміна правового регулювання правовідносин), так і суб`єктивних (подача позивачем заяви про перехід на інший вид пенсії), припинились підстави для нарахування та виплату пенсії відповідно до зазначеного Закону № 786-ХІІ.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженого рішення суду першої інстанції в частині, якою позовні вимоги задоволенні в повному обсязі. За результатами перегляду справи в апеляційному порядку колегія суддів приймає нове рішення про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1

Відповідач зобов`язується судом здійснити нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсій за період з 23 липня 2011 р. по 31 грудня 2011 р. Базою нарахування компенсації для пенсії по інвалідності є різниця між розміром пенсії по інвалідності, визначеним постановою Василівського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2011 р. у справі № 2а-545/2011 (шість мінімальних пенсій за віком) та розміром фактично нарахованої та виплаченої пенсії; для додаткової пенсії - різниця між розміром додаткової пенсії у розмірі 50 % розміру мінімальної пенсії за віком та фактично нарахованої та виплаченої.

Відповідач також зобов`язується судом здійснити нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заборгованості у розмірі 3333, 64 грн. за період з 19 червня 2011 р. по 04 липня 2017 р.

Нараховані суми компенсації підлягають виплаті позивачу.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, не врахував зміну нормативного регулювання порядку застосування Закону України " "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" , яка носила тимчасовий характер ( з 2011 до 2014 роки), а також обставини переходу позивача на інший вид пенсійного забезпечення, що призвело до помилкового визначення періоду нарахування компенсацій позивачу.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення, є підставою для його скасування в частині, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення у справі.

Разом з цим, оскаржене рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу скасуванню не підлягає з огляду на відсутність в апеляційній скарзі жодних доводів незаконності та необґрунтованості такого рішення.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 р. в адміністративній справі №280/541/19 скасувати в частині задоволення у повному обсязі адміністративного позову та ухвалити в цій частині нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Василівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсій за період з 23 липня 2011 р. по 31 грудня 2011 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заборгованості у розмірі 3333, 64 грн. за період з 19 червня 2011 р. по 04 липня 2017 р.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 р. в адміністративній справі №280/541/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 03 грудня 2019 р. і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова складена у повному обсязі 23 грудня 2019 р.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук