Справа № 824/63/19-а
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 грудня 2019 року

Київ

справа №824/63/19-а

адміністративне провадження №К/9901/24820/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желєзного І.В.,

суддів: Саприкіної І.В., Єзерова А.А.,

перевіривши касаційну скаргу Управління Держпраці у Чернівецькій області

на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2019 року

у справі №824/63/19-а

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Управління Держпраці у Чернівецькій області

про визнання протиправними та скасування постанови та припису,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Чернівецькій області, у якому просив суд:

- скасувати постанову Управління Держпраці у Чернівецькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЧВ-1500/18/9АВ/П/ПТ/ІП-ФС/014 від 10 січня 2019 року;

- скасувати припис Управління Держпраці у Чернівецькій області про усунення виявлених порушень № ЧВ-1500/18/10/АВ/П від 19 грудня 2018 року.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2019 року, позов задоволено.

27 серпня 2019 року відповідачем направлено до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі №824/63/19-а.

Ухвалою від 10 вересня 2019 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду залишив без руху касаційну скаргу Управління Держпраці у Чернівецькій області у зв`язку з невідповідністю її вимогам ст.ст. 329, 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки скаржником до касаційної скарги не додано заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням підстав для його поновлення та документа про сплату судового збору.

На виконання вимог ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху скаржник надіслав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням підстав для його поновлення та клопотання про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги в частині сплати судового збору.

Ухвалою від 10 вересня 2019 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду поновив Управлінню Держпраці у Чернівецькій області строк на касаційне оскарження рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2019 року строк у справі №824/63/19-а та продовжив скаржнику строк, на десять днів з дня ухвали, для усунення недоліків касаційної скарги.

16 грудня 2019 року до суду надійшло клопотання скаржника про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги в частині сплати судового збору.

При розгляді та вирішенні вказаного клопотання суд зазначає наступне.

Клопотання скаржника про продовження строку для усунення недоліків жодним чином не обґрунтоване та не містить будь-яких аргументів щодо об`єктивної неможливості приведення касаційної скарги у відповідність до вимог ст. 330 КАС України в установлений судом строк, а тому суд не вбачає підстав для його задоволення.

Суд касаційної скарги вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд), за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована згідно із Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, який гарантує кожному право на розгляд його справи судом.

У справі "Шишков проти Росії" (Shishkov v. Russia, заява № 26746/05, п. 108-112) Суд нагадує, право на доступ до суду не є абсолютним та може бути обмеженим; це допускається, оскільки право доступу за своєю природою вимагає державного регулювання, що може змінюватися в часі та на місці відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих осіб (Ashingdane v. the United Kingdom, 8225/78, п. 57).

Разом з тим, Суд вважає, що встановлюючи таке регулювання, Договірні держави користуються певною свободою розсуду; застосовані обмеження не повинні обмежувати доступ, що залишається індивідууму таким чином або в такій мірі, що сутність права порушується; обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6, якщо воно не переслідує законної мети і якщо не існує розумного співвідношення пропорційності між використаними засобами та метою, яку потрібно досягти; національні суди надають звільнення від судових зборів тим заявникам, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію (Marina v. Latvia, № 46040/07, п. 50, 52); такі особливості, як здатність заявника сплатити судові збори, та стадія розгляду справи, враховуються при оцінці того, чи був порушений доступ до суду (Paykar Yev Haghtanak Ltd v. Armenia, № 21638/03, п. 48); обмеження суто фінансового характеру, які абсолютно не пов`язані з перспективами успішності позову, повинні бути предметом особливо суворого розгляду з точки зору інтересів правосуддя (Podbielski and PPU Polpure v. Poland, № 39199/98, п. 65).

При розгляді справ ЄСПЛ встановлює, чи був, з однієї сторони, дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді; для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію (справа "Шишков проти Росії" (Shishkov v. Russia), заява № 26746/05). Крім того, на переконання ЄСПЛ, при оцінюванні розміру судового збору слід обов`язково враховувати питання фінансової спроможності заявника його сплатити, а також обставини конкретної справи та стадію провадження (справа «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95); підставою для рішення суду про звільнення від сплати судового збору може бути майновий (фінансовий) стан особи (справа "ФК Мретебі проти Грузії" (FC Mretebi v. Georgia), заява № 38736/04).

За правилами частини другої статті 121 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (частина перша статті 77 КАС України).

Клопотання скаржника про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги не містить інформації щодо неможливості сплати судового збору або про заходи вжиті скаржником для забезпечення його сплати.

Станом на 20 грудня 2019 року вимоги ухвали про залишення касаційної скарги без руху в частині сплати судового збору скаржником не виконані.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (CASE OF UNIУN ALIMENTARIA SANDERS S.A. v. SPAIN № 11681/85).

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 169 та ч. 2 ст. 332 КАС України касаційна скарга повертається особі, яка її подала, якщо зазначеною особою не усунуто недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, у встановлений судом строк.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 24 жовтня 2018 року у справі № 463/2938/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 463/5357/17 та від 27 листопада 2018 року у справі № 813/2409/18.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Керуючись ст.ст. 44, 77, 121, 169, 248, 332, 355, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання Управління Держпраці у Чернівецькій області про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги в частині сплати судового збору.

Касаційну скаргу Управління Держпраці у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі №824/63/19-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування постанови та припису - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи у порядку, визначеному ст. 251 КАС України. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.В. Желєзний

Судді А.А. Єзеров

І.В. Саприкіна