Справа № 824/1441/19-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 р. м. Чернівці справа № 824/1441/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби Безпеки України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить :

- визнати протиправними дії Управління Служби Безпеки України в Чернівецькій області (далі - відповідач) щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації ОСОБА_1 додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 23 листопада 2017 року;

- зобов`язати Управління Служби Безпеки України в Чернівецькій області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік (включно), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 23 листопада 2017 року, а кошти зарахувати на картковий рахунок НОМЕР_5 в Чернівецькому обласному управління АТ "Ощадбанк" (ТВБВ №10025/055), МФО 356334, код отримувача (РНОКПП ).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він в період з 1998 року по 23.11.2017 року проходив військову службу в Управлінні СБУ в Чернівецькій області і у 2014-2017 роках виконував обов`язки військової служби в зоні проведення АТО, внаслідок чого йому було надано статус учасника бойових дій.

23.11.2017 року наказом Голови СБУ позивача було звільнено з військової служби за станом здоров`я та виключено зі списків особового складу Управління.

На час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу регіонального органу СБУ, Управлінням СБУ в Чернівецькій області протиправно не було проведено усі необхідні розрахунки щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з 2015 року по 2017 рік включно.

З метою досудового врегулювання даного спору, позивачем 30.10.2019 року направлено заяву на адресу керівництва Управління СБУ в Чернівецькій області з проханням провести розрахунки. Однак, посадовими особами Управління СБУ в Чернівецькій області проігноровано юридично встановлений факт щодо порушення прав та законних інтересів позивача в частині необхідності виплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а сама відмова обґрунтована відсутністю на даний час у Службі безпеки України нормативно-правових актів із зазначеного вище питання.

Ухвалою суду від 26.11.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у встановлений судом термін відзив на позов не подав, відтак, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами, що відповідає приписам ст. 162, 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Суд дослідивши письмові докази по справі встановив наступне.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 27.11.1997 року Хотинським РВ УМВС України в Чернівецькій області (а.с. 17-18).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 27.04.2015 року, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 19).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 30.01.2018 року, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів військової служби (а.с. 20).

30.10.2019 року позивач звернувся до начальника Управління СБУ в Чернівецькій області із заявою в якій просив:

1. Надати довідку встановленої форми щодо підтвердження факту проходження позивачем військової служби в Управлінні СБУ в Чернівецькій області в період з 1 січня 2015 року по 23 листопада 2017 року, надання статусу та посвідчення учасника бойових дій і зазначити факт не використання позивачем додаткової пільгової відпустки як учасника бойових дій в період 2015, 2016 та 2017 роках.

2. Повідомити чи здійснювалась компенсаційна виплата за невикористану додаткову відпустку як, учасника бойових дій в період 2015-2017 роках при звільненні з військової служби. В позитивному разі просив надати копії документів на підтвердження даного факту.

3. В разі непроведення компенсаційних виплат визначених в пункті 2 письмово повідомити суму компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових за чотири роки (2015, 2016 та 2017 роки) виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 23 листопада 2017 року.

Розглянувши вказану заяву відповідач Листом від 22.11.2019 року №75/Я-2/351 повідомив позивача, що Управління підтверджує проходження ним військової служби у запитуваний період і надання статусу учасника бойових дій у 2015 році, а також те, що додаткова пільгова відпустка, як учасника бойових дій, позивачем у 2015, 2016 та 2017 роках не використовувалась (відповідну довідку від 01.11.2019 за №332 надано). При цьому, жодних компенсаційних виплат за невикористану у зазначені періоди додаткову відпустку не здійснювалось як під час проходження військової служби, так і при звільненні.

Відповідач повідомив, що на даний час у Службі безпеки України відсутні нормативно-правові акти з питань обчислення грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та її виплати особам-учасникам бойових дій при звільненні з військової служби.

Викладене унеможливлює здійснення Управлінням як розрахунку суми компенсаційних виплат за невикористання позивачем у 2015-2017 роках вищевказаних додаткових відпусток, так і їх виплату виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Поряд з цим роз`яснено, що у відповідності до ст. 16 Закону України "Про звернення громадян", позивач вправі оскаржити дане рішення у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, або скористатися наданим ст. 55 Конституції України правом звернутися до суду за захистом своїх прав і законних інтересів (а.с. 15).

Відповідно до Довідки Управління СБУ в Чернівецькій області від 17.09.2019 року №75/11/167 позивач з 01.01.2015 року по 29.10.2019 року дійсно проходив військову службу в Управлінні СБ України в Чернівецькій області. У відповідності до витягу із протоколу Комісії Центрального управління СБ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у СБ України №7Л//2015/660 від 13.05.2015 року, йому надано статус учасника бойових дій. Посвідчення УБД №001742 видане 22.05.2015 року. Додаткову пільгову відпустку як учасник бойових дій в період 2015, 2016, 2017 та 2018 років позивач не використовував (а.с. 18).

Вважаючи протиправними дії Управління Служби Безпеки України в Чернівецькій області щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.10.2018 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

До вказаних спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд, у відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, зазначає, що при вирішенні даної справи необхідно керуватись нормами Конституції України, Закону України "Про відпустки" від 05.11.1996 року №504/96-ВР (Закон №504/96-ВР), Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 року №3551-ХІІ, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (Закону №2011-ХІІ ).

Статтею 4 Закону 504/96-ВР встановлені види щорічних відпусток, а саме основна та додаткова, а також інші додаткові відпустки.

Статтею 16-2 Закону №504/96-ВР встановлена додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності, зокрема, учасникам бойових дій додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Статтею 12 Закону №3551-ХІІ встановлені пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, зокрема, учасникам бойових дій надається така пільга, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік (п.12).

Згідно статті 10-1 Закону №2011-ХІІ визначено, що Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Статтею 10 Закону №504/96-ВР розділу ІІ "Щорічні відпустки" регламентований порядок надання щорічних відпусток.

Згідно з пункту 8 частини 13 статті 10 Закону №504/96-ВР щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються ветеранам війни, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, а також особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Вказані норми аналогічні нормам п.12 ст.12 Закону №3551-ХІІ.

Системний аналіз наведеного вище, дає підстави вважати, що позивачеві, який не використав щорічну додаткову відпустку, при його звільненні відповідачем повинно нараховуватись та виплачуватись компенсація за невикористану відпустку.

Слід зазначити, що Верховний Суд у рішенні від 16.06.2019 року по справі №620/4218/18 зазначив, що відповідно до ч. 14 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. Норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Крім того, у рішенні Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року, залишено без змін рішення Верховного Суду від 16.06.2019 року по зразковій справі №620/4218/18, також зазначено, що грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, на час прийняття наказу про звільнення позивача у запас та виключення з 29.10.2018 року зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 №3551-ХІІ з 2015 року по 2018 рік, що на думку суду є протиправною бездіяльністю відповідача.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Під час розгляду справи відповідачем не доведено обґрунтованість та правомірність вчинених дій.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", суд не вирішує питання про відшкодування судових витрат позивача.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Управління Служби Безпеки України в Чернівецькій області (далі - відповідач) щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації ОСОБА_1 додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 23 листопада 2017 року.

3. Зобов`язати Управління Служби Безпеки України в Чернівецькій області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік (включно), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 23 листопада 2017 року, а кошти зарахувати на картковий рахунок НОМЕР_5 в Чернівецькому обласному управління АТ "Ощадбанк" (ТВБВ №10025/055), МФО 356334, код отримувача (РНОКПП ).

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Управління Служби Безпеки України в Чернівецькій області (вул. Шевченка, 1-А, м. Чернівці, 58001, Код )

Суддя І.В. Маренич