Справа № 480/3523/19
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 грудня 2019 р. Справа №480/3523/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
за участю секретаря судового засідання - Нікітас К.В.,
позивача - Ткачук С. ОСОБА_1 .,
представника відповідача - Свистуна Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_2 , звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо виплати призначеної ОСОБА_2 пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» на умовах, підставах і в розмірі визначеному Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснювати виплату ОСОБА_2 пенсії на підставі, у відповідності та у призначеному розмірі без обмеження її розміром пенсії призначеної за «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виплатити утворену заборгованість.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач є пенсіонером за віком та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області як одержувач пенсії, відповідно до Закону України «Про державну службу», яку було призначено на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18.01.2017 року по справі № 591/3924/16-а, зміненим постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2017р.
У серпні 2019 року відповідач листом від 08.08.19 повідомив позивачку про те, що з 01.08.2019 року розмір пенсії переглянутий і фактично перевів її виплату в розмірах, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в результаті чого розмір пенсії було зменшено до розміру призначеної з 09.04.2016р. пенсії за віком в сумі 9136 грн. 06 коп.
Враховуючи, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017р. № 2148-VІІІ набрав законної сили з 11.10.2017р., а питання виплати пенсії призначені за Законом України «Про державну службу" у розмірі, обчисленому відповідно до цього закону з 01.10.2017, позивач вважає, що відповідно до ст.5 ЦК України дія закону не має зворотної сили і тому не може розповсюджуватися на призначені пенсії до введення в дію цього закону.
Також позивач зазначає, що абзац другий пункту 2 розділу II, зі змісту якого вбачається, що виплата суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої, третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-ІV та без проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, втратив чинність, як такий, що є неконституційним, на підставі Рішення Конституційного Суду № 3-рп/2013 від 03.06.2013.
Крім того, позивач зазначає, що дія по виплаті їй пенсії державного службовця на рівні розміру призначеної загальної пенсії за віком відбулось без прийняття відповідачем якогось рішення.
Позивач стверджує, що розрахунковий розмір пенсії їй не сплачувався, але фактичний розмір пенсії, яку вона отримувала до повідомлення відповідача, на рівні 10 прожиткових мінімумів для непрацездатних, що значно перевищує розмір пенсії за віком, який було визначено ще на момент призначення такого виду пенсії станом на 09.04.2016, притому, що за період з 09.04.106 позивач вже відпрацювала 3 роки і більш 4-х місяців і пенсія за віком підлягає корегуванню із урахуванням ст. 42 цього Закону.
Позивач вважає, що зменшуючи розмір призначеної пенсії, відповідач фактично без її відому та згоди перевів її на пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що є протиправним та не відповідає чинному законодавству.
Ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечував з огляду на таке.
ОСОБА_2 проведений перерахунок безстрокової пенсії та виплачена заборгованість недоотриманих сум пенсії в повному обсязі відповідно до ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2017 у справі № 591/3839/16-а.
На виконання ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2017 у справі № 591/3924/16-а, з 01.06.2016 призначено ОСОБА_2 пенсію на умовах передбачених ст. 37 Закону України Про державну службу від 16.12. 1993 № 3723 з 01.06.2016 із розміру суддівської винагороди доведеною довідками про складові заробітної плати, оформленими апеляційними судами Сумської і Донецької областей та здійснено виплату пенсії з дати призначення без обмеження граничним максимальним розміром.
З 01.08.2019 року розмір пенсії ОСОБА_2 переглянутий з урахуванням п 13-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а саме: пенсії призначені з 01.10.2017 (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 закону України Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту) на умовах законів України Про державну службу, Про прокуратуру, Про статус народного депутата України, Про наукову та науково-технічну діяльність у період роботи на посадах державної служби, а також на посадах та умовах, передбаченими законами України Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, виплачується у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Позивач також надала суду відповідь на відзив в якій зазначає, що положень стосовно того, що пенсія в період роботи її на посаді судді, повинна виплачуватися в розмірі визначеному Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723 - XII в редакції станом на 01.06.2016 (станом на день призначення пенсії) не містить.
Крім того, позивач стверджує, що фактично п. 10 Розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889VІІІ в поєднанні зі ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723 - XII містять положення про визначення права та порядок призначення пенсії державним службовцям, іншими словами вони регулюють порядок призначення пенсій особам, які йдуть на пенсію, а не порядок її виплати чи перерахунку. Фактично Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889VІІІ в будь - якій редакції, взагалі не містить положень про те, що з 01.10.2017 року пенсії працюючим державним службовцям виплачуються в розмірі визначеному Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач стверджує, що доказом того, що вона має право отримувати пенсію в розмірах визначених Законом України «Про державну службу» є те, що відповідач з жовтня 2017 року по серпень 2019 року виплачував їй пенсію в розмірі визначеному Законом України «Про державну службу», а не Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і лише з серпня 2019 року протиправно перевів на пенсію по Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Обмеження на які посилається відповідач, що застосовуються з 01.10.2017 року стосуються лише тих осіб, пенсія яким лише призначається і не відноситься до тих осіб, які її отримують, оскільки перерахунок та виплата пенсії є фактично різними процедурами.
Ухвалою суду справу було призначено в судове засідання з викликом сторін.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача проти позову заперечував та просив у їх задоволенні відмовити.
Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 01.06.2016 року позивачка до пенсійного органу подала:
- заяву про призначення їй пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003, № 1058-IV (далі - Закон N1058), в зв`язку із виникненням такого права з 10.04.2016 року після досягнення пенсійного віку;
- заяву про призначення їй пенсії з моменту звернення з 01.06.2016 року на умовах передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723 (далі Закон №3723).
30.06.2016 року розпорядженням відповідача № 822101 позивачці було призначено пенсію відповідно до Закону № 1058 у розмірі 9013,84 грн. з 01.04.2016, в призначенні пенсії на умовах ст.37 Закону №3723 було відмовлено.
Зазначене рішення Зарічного районного суду м. Суми було залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2017 року.
Крім того, постановою Зарічного районного суду м. Суми від 18.01.2017 року по справі № 591/3924/16-а адміністративний позов ОСОБА_2 було задоволено, зобов`язано Сумське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області призначити ОСОБА_2 пенсію на умовах передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723 з 01 червня 2016 року із розміру суддівської винагороди доведеною довідками про складові заробітної плати, оформленими апеляційними судами Сумської і Донецької областей, здійснити її виплату з дати призначення без обмеження граничним максимальним розміром (а.с. 15 21). Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2017 постанову Зарічного районного суду м. Суми від 18.01.2017р. по справі № 591/3924/16-а було скасовано в частині задоволення позову щодо зобов`язання Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області виплачувати ОСОБА_2 пенсію державного службовця без обмеження граничним максимальним розміром та прийнято в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні вказаної частини позову. В іншій частині постанову Зарічного районного суду м. Суми від 18.01.2017 року було залишено без змін (а.с. 22 24).
Підставою зменшення розміру пенсії позивачці, відповідач зазначає п. 13-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування згідно якого з 1 жовтня 2017 року пенсії, призначені після набрання чинності Законом України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи (крім осіб з інвалідністю І та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни II групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту) на умовах законів України Про державну службу, Про прокуратуру, Про статус народного депутата України, Про наукову і науково технічну діяльність у період роботи на посадах державної служби, а також на посадах та умовах, передбаченими законами України Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходить з наступного.
З 01.05.2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» №889, яким у статті 90 передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Пунктом 2 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положення цього Закону визнано такими, що втратили чинність Закон №3723, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Пунктами 10-12 цього розділу передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723 із наступними змінами та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 цього Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 із наступними змінами та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 цього Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Крім того, як визначено у пункті 8 цього розділу Прикінцевих та перехідних положень, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, з аналізу наведених приписів слідує, що особи, які на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889 мають не менше 20 років стажу на посадах державної служби мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», при цьому стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Відповідно до ст. 37 вказаного Закону на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до абзацу першого та другого частини четвертої ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723 (в редакції чинній на час призначення пенсії) тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.
Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016, на яке посилається позивачка, наведені приписи ст. 37 Закону України «Про державну службу» неконституційними визнані не були.

Також, Законом України, від 06.12.2016, № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (набрав чинності з 1 січня 2017р.) абзац перший та другий частини четвертої ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723 були викладені в такій редакції: тимчасово, по 31 грудня 2017 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист"), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року N 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Зазначені законодавчі норми також неконституційними визнані не були.

Отже, у період з 1 січня 2016 року по 31.12.2017 року особам, які працюють на посадах та на умовах передбачених Законом України "Про судоустрій і статус суддів" призначені пенсії не виплачувалися.

Судом встановлено, позивач працює на посаді судді Сумського апеляційного суду по теперішній час.

Таким чином, враховуючи, що позивач на час звернення за призначенням пенсії державного службовця працювала на посаді та на умовах, передбачених Законом України "Про судоустрій і статус суддів", то підстави для виплати їй пенсії за період з з 1 січня 2016 року по 31.12.2017 року були відсутні, зазначених правових висновків дійшов Харківський апеляційний адміністративний суд в постанові від 10.04.2017р. по справі №591/3924/16-а за позовом ОСОБА_2 до УПФУ.

Разом з тим, Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" розділ ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" був доповнений п. 13-1 , згідно якого з 1 жовтня 2017 року пенсії, призначені після набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на умовах законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про наукову і науково-технічну діяльність" у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року N 889-VIII, а також на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до цього Закону. Після звільнення з роботи виплата пенсії, призначеної відповідно до зазначених законів, поновлюється.

Водночас, п.1 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України, від 08.07.2011 № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", визначено, що цей Закон набирає чинності з 1 жовтня 2011 року, крім абзацу одинадцятого підпункту 11 та абзацу сто тридцять восьмого підпункту 17 пункту 6 розділу II цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2012 року.

Отже зазначеними нормами визначено, що пенсії призначені після 01.10.2011 на умовах Закону України "Про державну службу" на період роботи особи на посаді, передбаченої Закон України "Про судоустрій і статус суддів" виплачується у розмірі обчисленому відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вказані норми також не були визнані неконституційними та є чинними.

Враховуючи, що позивачці пенсія на умовах Закону України "Про державну службу" була призначена з 01.06.2016, тобто після набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", позивач є працюючим суддею, відповідно до перелічених норм законодавства, пенсія ОСОБА_2 повинна виплачуватися у розмірі обчисленому відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"

При цьому твердження позивачки, що відповідачем її було переведено із пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» на пенсію по Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд вважає безпідставним, оскільки перелічені вище норми визначають питання обчислення розміру пенсії, а не зміну виду призначеної пенсії. Фактично відповідач лише обчислив розмір пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про державну службу" в порядку визначеному переліченими вище нормами, не здійснюючи при цьому переведення позивачки на інший вид пенсії.

Також безпідставним суд вважає посилання позивачки на п. 2. Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", згідно якого встановлено, що з 1 жовтня 2017 року до встановлення розміру прожиткового мінімуму, який буде більшим за розмір, встановлений на 1 грудня 2017 року та збільшений на 79 гривень, при призначенні та перерахунку пенсій, надбавок, підвищень, інших пенсійних виплат, встановлених законодавством, використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень. У разі якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Аналіз зазначеної норми, дає підстави вважати, що вона регулює питання перерахунку пенсій внаслідок зміни розміру прожиткового мінімуму та якщо внаслідок саме такого перерахунку, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Судом було встановлено, що позивачці не здійснювався перерахунок пенсії відповідно до вказаної норми.

Крім того, твердження позивачки про те, що Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» погіршує її правове становище, оскільки зменшується розмір призначеної їй пенсії, а тому не може бути застосований з цій частин у відповідності вимог ст. 58 Конституції України, суд також вважає безпідставним з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 46 Основного Закону України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Із цим конституційним правом громадян кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення.

У Конституції України передбачено гарантії прав громадян на соціальний захист, зокрема такі, як законодавче закріплення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92), визначення джерел державного соціального забезпечення (частина друга статті 46), контроль за використанням коштів Державного бюджету України (стаття 98).

Так, згідно з правовою позицією Конституційного суду України, викладеною в п.2.1 мотивувальної частини рішення від 26.12.2011 №20-рп/2011, розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

На залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників вказав Конституційний Суд України, зокрема, і у Рішенні від 19 червня 2001 року N 9-рп/2001, зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов`язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

У рішеннях від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004, від 24 березня 2005 року N 2-рп/2005, від 20 червня 2007 року N 5-рп/2007 Конституційний Суд України сформулював правові позиції стосовно такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність). Крім того, згідно з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 17 березня 2005 року N 1-рп/2005, держава зобов`язана відповідним чином регулювати економічні процеси, встановлювати і застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян.

Крім того, у Рішенні від 8 жовтня 2008 року N 20-рп/2008 Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг та виплат потерпілим, які здійснюються і відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, встановлюються державою з урахуванням його фінансових можливостей.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом, на що вказав Конституційний Суд України у Рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України

Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Також суд, вирішуючи це питання, враховує положення актів міжнародного права. Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини виходить з того, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року не гарантує права на будь-які соціальні виплати у певному розмірі як такого. Так, у рішенні у справі "Великода проти України" від 3 червня 2014 року (пункти 27, 28) Європейський суд з прав людини зазначив, що "зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю".

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що зміна механізму обчислення пенсій призначеної відповідно до норм Закону України «Про державну службу» відповідає принципу «досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою держави».

Разом з тим, з матеріалів справи суд вбачає, що відповідач обчислюючи пенсію позивачці відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", визначив її розмір станом на час призначення такої пенсії - квітень 2016 (9136 грн.), без врахування відповідних перерахунків, доплат та підвищень, які повинні бути проведені за період з квітня 2016р. по серпень 2019р. З наданого відповідачем на вимогу суду розрахунку пенсії ОСОБА_2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд вбачає що розмір пенсійної виплати станом на серпень 2019 р. повинен складати 10567,97 грн. (а.с. 107). Відтак суд вважає, що визначення пенсійним органом розміру пенсії ОСОБА_2 9136 грн. не відповідає вимогам Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання протиправними дій відповідача щодо виплати ОСОБА_2 з 01.08.2019 року пенсії в зменшеному розмірі 9 136, 06 грн. та в частині зобов`язання відповідача перерахувати позивачці з 01.08.2019 року пенсію відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням відповідних перерахунків, доплат та підвищень, які відбулися за період з червня 2016 по серпень 2019 року та виплатити утворену заборгованість.

Крім того, приписами ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, вказаною статтею Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

Проаналізувавши обставини справи, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по вказаній адміністративній справі.

Разом з тим, враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області суму судового збору у розмірі 768,40 грн., сплаченого відповідно до квитанції від 04.09.2019 року № 0.0..1 (а.с. 4).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) щодо виплати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з 01.08.2019 року пенсії в зменшеному розмірі 9 136, 06 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) перерахувати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з 01.08.2019 року пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням відповідних перерахунків, доплат та підвищень, які відбулися за період з червня 2016 по серпень 2019 року та виплатити утворену заборгованість.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

Стягнути на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) суму судового збору в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.12.2019 року.

Суддя В.О. Павлічек