Справа № 160/11590/19
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2019-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
19 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить визнати дії головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в зарахуванні по спеціального стажу усього періоду роботи незаконними та протиправними, шляхом їх зобов`язання зарахувати до безперервного пільгового стажу за списком №1 зі шкідливими та важкими умовами праці періодів роботи з 01.07.1993 р. по 14.10.2003 р., що становить 10 років 3 місяці 14 днів та призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком за списком №1 зі зниженням пенсійного віку, з 04.06.2019 року (з моменту первісного звернення до УПФУ).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем відмовлено у призначенні пенсії позивачу через не зарахування при розгляді питання щодо призначення пенсії періоду роботи позивача з 01.07.1993 року по 10.03.1994 року. Підставою не зарахування вказаного періоду є відсутність атестації робочих місць. Позивач зазначає, що атестація робочих місць проводилась, про що є відповідні документи.
На думку позивача, оскаржувані дії є протиправними, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року на адресу суду від відповідача 18 грудня 2019 року надійшов відзив на позовну заяву.
В наданому до суду відзиві зазначено, що розглянувши документи позивача з`ясовано, що за довідкою №16.4/144 від 19.03.2019 року до пільгового стажу можливо зарахувати наступні періоди: з 01.07.1993 року по 13.02.1994 року, з 11.03.1994 року по 24.08.1999 року, з 01.02.2000 року по 19.11.2002 року, з 16.01.2003 року по 30.09.2003 року. Інші періоди роботи за довідкою №16.4/144 від 19.03.2019 року зараховано лише до загального страхового стажу, оскільки наявні перерви в проведенні атестації робочих місць. Враховуючи викладене, в призначенні пенсії, на думку відповідача, відмовлено правомірно.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 є громадянином України згідно з паспортом серії НОМЕР_2 .
Згідно з інформацією, наявною в трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 28.07.1987 року, позивач працював на посадах, що дають право на призначення пільгової пенсії:
- з 01.07.1993 р. по 10.03.1994 року (на посаді слюсара-ремонтника 5-го разряду, з повним робочим днем на металургійному виробництві - прокатний цех чорних металів) - 7 місяців 13 днів;
- з 11.03.1994 р. по 15.01.2003 року (на посаді слюсара-ремонтника, з повним робочим днем на металургійному виробництві -- прокатний цех чорних металів) - 8 років 8 місяців 10 днів;
- з 16.01.2003 р. по 14.10.2003 р. (на посаді слюсара-ремонтника, з повним робочим днем на металургійному виробництві - прокатний цех чорних металів) - 8 місяців 15 днів.
04.06.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо призначення пільгової пенсії за віком.
Відповідачем надано відповідь, оформлену листом №7512/К-09 від 22.10.2019 року, якою повідомлено наступне:
- з наданих позивачем документів до загального страхового стажу можливо зарахувати 36 років 9 місяців, до пільгового стажу за списком №1 9 років 7 місяців 1 день;
- за довідкою №16.4/144 від 19.03.2019 року до пільгового стажу можливо зарахувати наступні періоди: з 01.07.1993 року по 13.02.1994 року, з 11.03.1994 року по 24.08.1999 року, з 01.02.2000 року по 19.11.2002 року, з 16.01.2003 року по 30.09.2003 року. Інші періоди роботи за довідкою №16.4/144 від 19.03.2019 року зараховано лише до загального страхового стажу, оскільки наявні перерви в проведенні атестації робочих місць.
Враховуючи викладене, в призначенні пільгової пенсії позивачу відмовлено.
Не погоджуючись з відмовою, викладеною в листі №7512/К-09 від 22.10.2019 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Частиною 2 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цьогоЗакону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. (пункт 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Згідно з відомосттями, які містяться в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 28.07.1987 року, позивач працював на посадах, що дають право на призначення пільгової пенсії за списком №1:
- з 01.07.1993 р. по 10.03.1994 року (на посаді слюсара-ремонтника 5-го разряду, з повним робочим днем на металургійному виробництві - прокатний цех чорних металів) - 7 місяців 13 днів;
- з 11.03.1994 р. по 15.01.2003 року (на посаді слюсара-ремонтника, з повним робочим днем на металургійному виробництві -- прокатний цех чорних металів) - 8 років 8 місяців 10 днів;
- з 16.01.2003 р. по 14.10.2003 р. (на посаді слюсара-ремонтника, з повним робочим днем на металургійному виробництві - прокатний цех чорних металів) - 8 місяців 15 днів.
Судом встановлено, що фактично, відповідачем визначено підставою для не зарахування до стажу позивача за списком №1 періодів роботи через перерву в атестації робочих місць. Таким чином, відповідачем зроблено висновок, що пільгових стаж позивача по списку №1 складає 9 років 7 місяців 1 день.
За змістом приписів п.1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року N442 (далі Порядок №442), атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.
Згідно з п.2 Порядку №442 основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Пунктом 4 Порядку №442 визначено, що атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Позачергово атестація проводиться у разі докорінної зміни умов і характеру праці з ініціативи роботодавця, профспілкового комітету, трудового колективу або його виборного органу, органів Держпраці.
Відповідно до п.10 Порядку №442 результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
При цьому, п.11 Порядку №442 (в редакції, що діяла в спірний період) передбачено, що контроль за якістю проведення атестації, правильністю застосування списків N 1 і 2 виробництв, робіт, професій посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, пільги і компенсації, покладається на органи Державної експертизи умов праці.
Пунктом 4.2 Порядку №383 визначено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Уразі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові і безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Крім того, з аналізу зазначених вище правових норм слідує, що обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено, у першу чергу, на керівників підприємств (роботодавців). Порушення цього обов`язку у формі не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є недопустимим у правовій державі.
Також, суд зазначає, що особа, яка працює на посаді, віднесеної до Списку № 1, та по якій має бути проведена атестації робочого місця, відповідно до Порядку проведення атестації, не наділена будь-якими правами (повноваженнями, обов`язками) за наявності яких вона б мала можливість впливати на своєчасність проведення атестації робочих місць.
За таких обставин, суд вважає, що як факт проведення, так і своєчасність проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.
Атестація має проводитися у передбачені п.4 Порядку №442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених п.4 Порядку №442 строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 16.09.2014р. у справі №21-307а14, а також Верховним Судом у постанові від 23.01.2018р. у справі №732/2003/14.
В матеріалах справи міститься довідка про підтвердження особливо шкідливих та особливо важких умов праці, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 19.05.2019 року №16.4/144, надана ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" у якій зазначено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день в прокатному цеху №2 Дніпропетровського металургійного заводу з 01.07.1993 року по 10.03.1994 року, з 11.03.1994 року по 15.01.2003 року, з 16.01.2003 року по 14.10.2003 року.
У довідці, також, зазначено, що атестація робочих місць за умовами праці проводилась:
- у 1993-1994 роках на підставі постанови дирекції та профкому від 25.08.1994 року №254 «Про атестацію робочих місць» і погоджена з головним держекспертом Дніпропетровської області з умов праці 19.01.1999 року. Листом від 23.04.2003 року №003/07-1-92 продовжено строк дії наказу про атестацію робочих місць від 25.08.1994 року №254 до 31.01.2000 року;
- у 1999-2000 роках на підставі наказу генерального директора заводу від 01.02.2000 року №48 «Про атестацію робочих місць» і погоджена з головним держекспертом Дніпропетровської області з умов праці 11.02.2000 року.
Відповідно до п.11 Порядку та Положення про Державну експертизу умов праці, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР від 1 грудня 1990 року № 357 (що діяло в спірний період), передбачено, що контроль за якістю проведення атестації робочих місць за умовами праці, правильністю застосування списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах покладався на органи державної експертизи умов праці.
Як свідчать матеріали справи, листом головного державного експерта Дніпропетровської області з умов праці від 23.04.2003 року №003/07-1-92 надано згоду на продовження строку дії наказу від 25.08.1994 року №254 «Про атестацію робочих місць за умовами праці» до 31.01.2000 року.
У відзиві на позов представником відповідача не спростовано ті обставини, що жодних змін в організації роботи за робочим місцем позивача, змін у назві професії, колі службових обов`язків з моменту атестації до повторних атестацій не відбувалось.
Таким чином, записами у трудовій книжці та довідкою від 19.05.2019 року №16.4/144 підтверджено характер роботи і стаж, який дає позивачу право на зарахування до пільгового стажу за списком №1 періоду роботи з 01.07.1993 року по 14.10.2003 року.
Враховуючи викладене, суд вважає, що відмова відповідача зарахувати позивачу до пільгового стажу загальний період роботи з 01.07.1993 року по 14.10.2003 року є протиправною.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію за віком з урахуванням періодів роботи з 01.07.1993 року по 14.10.2003 року, то суд зазначає, що не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок страхового стажу позивача, оскільки це є дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України.
Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Оскільки відповідачем не проводився розрахунок страхового стажу позивача з урахуванням періодів, врахованих судом у цьому рішенні, то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання призначити пільгову пенсію за віком, проте, вважає за потрібне зобов`язати головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 04.06.2019 року про призначення пенсії та провести розрахунок стажу позивача для призначення пільгової пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.
Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи, суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.
У зв`язку з вищевикладеним, відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за потрібне вийти за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача.
На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч.3ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 768,40 грн., що документально підтверджується квитанцією від 19.11.2019 року.
Враховуючи задоволення основної позовної вимоги позивача, суд вважає за можливе, сплачений позивачем судовий збір за подачу позову до суду в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 768,40 грн.
Керуючись ст.ст. 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пільгової пенсії за списком №1, період роботи в Публічному акціонерному товаристві "Дніпровський металургійний комбінат" з 01.07.1993 року по 14.10.2003 року.
Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.06.2019 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахування правової позиції, викладеної у цьому рішенні.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук