Справа № 461/453/16-а
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/9591/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Запотічного І.І.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - Цебрівський Р.В.;

від відповідача - Болюба О.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. та ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 29.07.2019р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл., третя особа без самостійних вимог на предмет спору Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл., про визнання дій протиправними та зобов`язання провести перерахунок пенсії за вислугу років (суддя суду І інстанції: Волоско І.Р., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 17 год. 01 хв. 29.07.2019р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 31.07.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

21.01.2016р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, із врахуванням остаточно сформульованих позовних вимог, просив:

визнати протиправними дії відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Львівській обл. в частині невключення до складу грошового забезпечення позивача, з якого призначається пенсія, сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, одноразової грошової допомоги при звільненні та щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб /ПДФО/, з яких справлялися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

зобов`язати пенсійний орган здійснити перерахунок та виплату з 31.12.2014р. ОСОБА_1 пенсії, з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, одноразової грошової допомоги при звільненні та щомісячної грошової компенсації сум ПДФО, згідно з довідкою Головного управління /ГУ/ Міністерства внутрішніх справ /МВС/ України у Львівській обл. № 1089 від 04.03.2016р.;

визнати протиправними дії відповідача ГУ ПФ України у Львівській обл. щодо непроведення індексації пенсії, починаючи з січня 2015 року;

зобов`язати пенсійний орган здійснити перерахунок та виплату з 01.01.2015р. позивачу пенсії з урахуванням індексації пенсії відповідно до Закону України № 1282-ХІІ від 03.07.1991р. «Про індексацію грошових доходів населення»;

зобов`язати відповідача ГУ ПФ України у Львівській обл. подати звіт про виконання рішення суду;

понесені судові витрати стягнути з відповідача (Т.1, а.с.1-6, 42-47, 90-96, 133-139, 151-157).

Протокольною ухвалою суду від 26.05.2016р. залучено до участі в справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ГУ МВС України у Львівській обл. (Т.1, а.с.82, 84).

Справа розглядалася судами різних інстанцій неодноразово (Т.1, а.с.233-239, Т.2, а.с.139-144, Т.4, а.с.191-202).

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 29.07.2019р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправними дії відповідача ГУ ПФ України у Львівській обл. у непроведенні ОСОБА_1 індексації пенсії, починаючи з січня 2015 року; зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату з 01.01.2015р. позивачу пенсії з урахуванням індексації пенсії відповідно до Закону України № 1282-ХІІ від 03.07.1991р. «Про індексацію грошових доходів населення»; визнано протиправними дії пенсійного органу в частині невключення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого призначається пенсія, щомісячної грошової компенсації сум ПДФО згідно з довідкою ГУ МВС України у Львівській обл. № 1089 від 04.03.2016р.; зобов`язано ГУ ПФ України у Львівській обл. здійснити перерахунок та виплату з 31.12.2014р. ОСОБА_1 пенсії, з урахуванням щомісячної грошової компенсації сум ПДФО згідно з довідкою ГУ МВС України у Львівській обл. № 1089 від 04.03.2016р.; зобов`язано відповідача надати звіт про виконання постанови суду протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (Т.4, а.с.252-258).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, його оскаржили сторони - позивач ОСОБА_1 та відповідач ГУ ПФ України у Львівській обл.

В своїй апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити повністю (Т.4, а.с.276-279).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до вимог діючого законодавства суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні, відносяться до грошового забезпечення позивача. За таких умов вказані виплати повинні враховуватися пенсійним органом під час обчислення призначеної йому пенсії за вислугу років.

Крім того, відповідно до довідки ГУ МВС України у Львівській обл. № 1089 від 04.03.2016р. з усіх видів грошового забезпечення позивача сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Також вважає, що судом першої інстанції під час вирішення спору не дотримано принципів адміністративного судочинства, не враховано практику Європейського Суду з прав людини, чим порушено право апелянта на справедливий судовий розгляд.

У поданій апеляційній скарзі відповідач ГУ ПФ України у Львівській обл., покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та в скасованій частині прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити у повному обсязі (Т.4, а.с.266-275).

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що позивачем пропущений строк звернення до суду із розглядуваним позовом; до компетенції пенсійного органу не відноситься формування грошового забезпечення, з якого проводиться призначення/перерахунок пенсії військовослужбовцям силових відомств.

За зверненням позивача рішення пенсійного органу про відмову в перерахунку пенсії не приймалося; на момент звернення позивача довідка ГУ МВС України у Львівській обл. № 1089 від 04.03.2016р. відповідачу не надавалася.

Окрім цього, оскільки останнім базовим місяцем для нарахування індексації пенсії був вересень 2014 року, тому підстави для індексації пенсії позивача є відсутніми.

Водночас, позивач із заявою щодо перерахунку пенсії із врахуванням щомісячної грошової компенсації сум ПДФО не звертався, що свідчить про передчасність таких вимог. Водночас, така компенсація врахована у складі грошового забезпечення та з неї не сплачені страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Отже, компенсація ПДФО є поверненням утриманого податку з грошового забезпечення, і відповідно на розмір грошового забезпечення, яке враховується для призначення (перерахунку) пенсії, не впливає.

Також із заявленої вимоги щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення не вбачається, що загальний порядок виконання судового рішення не дасть очікуваного результату, або, що відповідач створить будь-які перешкоди для виконання такого рішення. При цьому, позивач не навів обґрунтувань та не надав доказів, що підтверджують необхідність застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням судового рішення.

Позивачем ОСОБА_1 та третьою особою ГУ МВС України у Львівській обл. скеровані до апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу ГУ ПФ України у Львівській обл., в яких останні наполягають на залишенні такої без задоволення (Т.5, а.с.39-45, 46-53).

Відповідач ГУ ПФ у Львівській обл. не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу іншої сторони в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, сторін (їх представників) на підтримання поданих апеляційних скарг та їхні взаємні заперечення, перевіривши матеріали справи та апеляційні скарги в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, відповідно до наказу ГУ МВС України у Львівській обл. № 680 о/с від 29.12.2014р. «По особовому складу» ОСОБА_1, старшого юрисконсульта сектору юридичного забезпечення ГУ МВС, звільнено з органів внутрішніх справ у запас з 30.12.2014р. за п.«б» ст.64 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затв. постановою КМ України № 114 від 29.07.1991р. (Т.1, а.с.8).

Позивач є пенсіонером органів внутрішніх справ, перебуває на обліку в ГУ ПФ України у Львівській обл., отримує з 31.12.2014р. пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (Т.1, а.с.7, 178-211).

Зокрема, на підставі заяви від 16.01.2015р. та наданих уповноваженим структурним підрозділом ГУ МВС України у Львівській обл. документів, в тому числі, грошового атестату № 141 від 31.12.2014р. та довідки про додаткові види грошового забезпечення № 1397 від 31.12.2014р., виданих ГУ МВС України у Львівській обл., позивачу призначена пенсія за вислугу років відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 62 % грошового забезпечення, яке складається з: посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років 35 %, середньомісячної суми додаткових видів грошового забезпечення за 24 останній місяці служби перед звільненням, у тому числі надбавки за виконання особливо важливих завдань 50 % та премії 199 %.

30.11.2015р. позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити відповідно до вимог законодавства перерахунок його пенсії, починаючи з 31.12.2014р., із врахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та одноразової грошової допомоги при звільненні (Т.1, а.с.9).

Відповідно до листа № 1153/Ц-20 від 16.12.2015р. відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для проведення перерахунку пенсії (Т.1, а.с.10).

Також 14.07.2015р. позивач звертався до ГУ ПФ України у Львівській обл. із заявою, в якій просив провести індексацію його пенсії відповідно до Закону України № 1282-ХІІ від 03.07.1991р. «Про індексацію грошових доходів населення» (Т.4, а.с.242).

04.03.2017р. Ліквідаційна комісія ГУ МВС України у Львівській обл. сформувала довідку № 1089 про розмір грошового забезпечення позивача за період з 01.12.2012р. до 30.11.2014р. (Т.4, а.с.243).

Частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги (із урахуванням уточнень) ґрунтуються на нормах чинного законодавства. При цьому судом вирішено здійснити індексацію пенсії позивача, а також провести перерахунок пенсії позивача із врахуванням щомісячної грошової компенсації сум ПДФО, яка зазначена у довідці ГУ МВС України у Львівській обл. № 1089 від 04.03.2016р.

Окрім цього, за висновками суду підлягають до задоволення вимоги позивача щодо включення для перерахунку пенсії до грошового забезпечення позивача індексації грошового забезпечення, однак в резолютивній частині про таке не вказується. Водночас, будь-якої мотивації стосовно задоволення позову в частині проведення індексації пенсії позивача судом не наведено.

Також судовий збір відповідно до ст.143 КАС України віднесений за рахунок держави.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи та не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на таке.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України сформовану Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду правову позицію по цій справі, яка викладена у постанові від 17.04.2019р. (Т.4, а.с.191-202).

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з ч.ч.2 і 3 ст.9 цього Закону до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.15 вказаного Закону пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій.

Згідно ч.3 ст.43 Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому КМ України.

Відповідно до п.7 постанови КМ України № 393 від 17.07.1992р. «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Отже, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами, конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише щомісячних основних видів грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Тобто, при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

При цьому, факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який є вичерпним.

За вказаних обставин підстави для включення до грошового забезпечення позивача, з якого обчислюється пенсія, отриманих позивачем грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, виплата яких здійснювалася не щомісячно, є відсутніми, оскільки зазначені виплати не входять до встановленого ч.3 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» переліку видів грошового забезпечення.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.02.2019р. у справі № 522/2738/17 (провадження № 11-806апп18), в якій здійснено відступ від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові цього суду від 10.03.2015р. (№ 21-70а15).

Щодо одноразової грошової допомоги при звільненні колегія суддів зазначає про те, що така допомога також не підлягає включенню до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсії, оскільки вказана виплата є одноразовою допомогою та має інше правове призначення.

У рішенні Верховного Суду України від 12.09.2017р. по справі № 21-1115а16 висловлена правова позиція щодо відсутності підстав для включення одноразової грошової допомоги при звільненні до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, яка в подальшому підтримана Верховним Судом у низці постанов, зокрема, від 03.05.2018р. у справі № 728/1876/17, від 22.11.2018р. у справі № 344/10953/17.

В частині вимог про перерахунок та виплату пенсії з урахуванням індексації, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» № 2017-ІІІ від 05.10.2000p. визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (ч.2 ст.19 цього Закону).

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регульовано Законом України № 1282-ХІІ від 03.07.1991р. «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до ст.ст.1, 2 наведеного Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, а не тільки грошове забезпечення військовослужбовців, а також те, що здійснення індексації врегульовано окремим законом, до якого ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» містить відсилочну норму, колегія суддів вважає, що механізм індексації має універсальний характер і питання її врахування до складу грошового забезпечення для призначення пенсії за вислугу років не регулюється положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» або Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Верховний Суд у складі суддів Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, розглянувши справу № 638/9697/17, при вирішенні питання включення до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, отриманої військовослужбовцем індексації грошового забезпечення, у постанові від 03.04.2019р. відступив від раніше висловленої з цього питання правової позиції Верховного Суду у справах № 522/11262/16-а та № 522/7855/17 та сформулював наступний правовий висновок.

Незважаючи на наявність спеціального законодавства, зокрема Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та відповідних підзаконних нормативних актів, якими врегульовуються відносини щодо обчислення (призначення, перерахунку) пенсій військовослужбовцям та наявність спеціального законодавства, зокрема Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким імперативно визначаються види (складові) грошового забезпечення військовослужбовців, натомість які не врегульовують питання віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації/ії мети та правової природи (суті).

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку про те, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, неврахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

Отже, позовні вимоги в частині зобов`язання ГУ ПФ України у Львівській обл. включити до грошового забезпечення позивача, з якого обчислюється пенсія, індексацію грошового забезпечення підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії з врахуванням компенсації податку з доходів фізичних осіб, колегія суддів зазначає наступне.

Щомісячна грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби здійснюється відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затв. постановою КМ України № 44 від 15.01.2004р.

Згідно з п.3 вказаного Порядку виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Приписами ст.168 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) врегульовано порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету.

Відповідно до п.168.5 ст.168 ПК України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Вказана норма є спеціальною по відношенню до певних категорій осіб, в тому числі осіб рядового і начальницького складу осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, та носить компенсаційний характер.

За вказаних обставин підстави для включення до грошового забезпечення позивача, з якого обчислюється пенсія, отриманих позивачем грошової компенсації ПДФО, виплата якої здійснювалася щомісячно, є відсутніми, оскільки зазначені виплати не входять до встановленого ч.3 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», переліку видів грошового забезпечення.

Водночас, спірна виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Отже, грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб не входить до складу грошового забезпечення і не може бути врахована при обчисленні розміру пенсії.

Також сума ПДФО врахована у складі грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії; спірна компенсація ПДФО є поверненням утриманого податку з грошового забезпечення, і відповідно на розмір грошового забезпечення, яке враховується для призначення (перерахунку) пенсії, не впливає.

Натомість, віднесення такої компенсації до складу грошового забезпечення призведе до подвійного врахування суми податку в складі пенсії.

Згідно довідки ГУ МВС України у Львівській обл. № 1089 від 04.03.2016р. компенсація ПДФО нараховувалася з суми нарахованого грошового забезпечення (оклад за посадою, оклад за звання, надбавка за вислугу років, надбавка за виконання особливо важливих завдань і премії) (Т.4, а.с.243).

Із урахуванням наведеного, компенсація ПДФО не входить до грошового забезпечення, яка повинна враховуватися при нарахуванні пенсії, оскільки відноситься до компенсаційних платежів і має характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту громадян, зокрема, осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Водночас, із суми вказаної компенсації не сплачувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне (соціальне) страхування.

Зокрема, відповідно до ч.10 ст.8 Закону України № 2464-VI від 08.07.2010р. «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 9 частини першої статті 4 цього Закону (військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби), особи рядового і начальницького складу), встановлюється у розмірі 2,6 відсотка грошового забезпечення.

Оскільки базою для нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є лише грошове забезпечення, тому нарахування і утримання цього внеску спірної компенсації не проводиться.

Посилання позивача на правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 11.11.2014р. в справі № 21-449а14, не можуть бути прийнятими під час розгляду цієї справи, оскільки у вказаному судовому рішенні судом касаційної інстанції не висловлено конкретної правової позиції щодо врахування компенсації ПДФО до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія за вислугу років.

Правові позиції Вищого адміністративного суду України, наведені в постанові від 03.04.2014р. у справі № К/800/53122/13, не мають преюдиційного та обов`язкового значення при розгляді інших адміністративних справ.

Щодо вимог позивача про проведення індексації його пенсії колегія суддів враховує наступне.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, у тому числі пенсії. У частині п`ятій цієї ж статті вказано, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У ст.3 цього Закону зазначено, що індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

За змістом ст.4 зазначеного Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (а з 01.01.2016р. - 103 відсотки). Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз.3 п.4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р. (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), у межах прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, індексуються пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат), щомісячне довічне грошове утримання, що виплачуються замість пенсії, щомісячна грошова сума, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (з урахуваннями виплат на необхідний догляд за потерпілим), щомісячна страхова виплата особам, які перебували на утриманні потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Базовим місяцем для індексації нового призначення є місяць, який передує місяцю призначення пенсії. Отже, базовим місяцем для проведення індексації позивача є листопад місяць 2014 року.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації (101 відсоток), а з 01.01.2016р. - 103 відсотки.

Пенсійним фондом України індексація пенсій проводиться автоматизованим способом за повідомленням Державного комітету статистики України щодо величини приросту індексів споживчих цін для проведення індексації пенсій.

Як вбачається з таблиці індексу інфляції за 2015 рік, величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації у січні - 103,1 %, лютому - 105,3 %, березні - 110,8 %, квітні - 114,0 %, травні - 102,2 %, вересні - 102,3 %, листопаді - 102,0 %.

Однак, відповідачем ГУ ПФ України у Львівській обл. індексація пенсії позивача не проводилася.

Водночас, заява позивача щодо проведення індексації пенсії, яка подана 14.07.2015р. і знаходиться в матеріалах справи, залишена з боку відповідача без жодної відповіді.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (ст.ст.1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст.46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст.ст.22 та 64).

Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд, у випадку, визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації прав громадян на соціальних захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у Рішенні від 15.10.2013р. № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України, ст.ст.1, 12 Закону України «Про оплату праці» і у Рішенні від 15.10.2013р. № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення ст.51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», колегія суддів дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.

Неможливість обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного право на соціальний захист, підтверджується, також встановленим ст.ст.256 та 257 ЦК України трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У протилежному випадку, обов`язок громадянина, зокрема, у формі майнового зобов`язання перед державою підлягав б судовому захисту протягом 3 років, а такий ж обов`язок держави перед громадянином - 6 місяцями.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом.

Системний аналіз чинного законодавства дає підстави дійти до висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з неправильним обрахунком грошового забезпечення, що має значення для виплати пенсії за вислугу років, з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016р. у справі № 164/1904/14-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019р. у справі № 522/2738/17, у постановах Верховного Суду, зокрема, від 24.04.2018р. у справі № 646/6250/17, від 30.10.2018р. у справі № 493/1867/17, від 22.01.2019р. у справі № 201/9987/17 (2-а/201/304/2017).

За таких обставин колегія суддів не погоджується із тим, що у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення, слід застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений ч.2 ст.122 КАС України, оскільки це матиме наслідком неможливість реалізувати передбачене Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час без обмеження строку у визначеному законодавством розмірі.

Частиною другою ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.ст.1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

В пункті 31 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волошин проти України» (№ 15853/08) та пункті 22 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бацаніна проти Росії» (№ 3932/02) зазначено, що принцип рівності сторін вимагає «справедливого балансу між сторонами», і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її.

Відповідно до положень п.25 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (№ 63566/00), п.13 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Петриченко проти України» (№ 2586/07) та пункту 280 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (№ 42310/04), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо п.1 ст.6 Конвенції.

Крім цього, у пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 15.11.2007р. по справі «Бендерський проти України» (№ 22750/02) вказано, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (...). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (...). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

Звідси, колегія суддів відхиляє доводи пенсійного органу про наявність підстав для залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском позовної давності.

Окрім цього, відповідно до ч.1 ст.99 КАС (у редакції, чинній на час подання цього позову) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга цієї статті КАС).

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 дізнався про призначення йому пенсії у неналежному розмірі, отримавши відповідь ГУ ПФ України у Львівській обл. № 1153/Ц-20 від 16.12.2015р. У зв`язку з цим, 21.01.2016р. ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, що свідчить про дотримання встановленого ст.99 КАС шестимісячного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про часткову обґрунтованість та підставність заявленого позову, через що останній підлягає до часткового задоволення.

При цьому у порядку ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України підлягає стягненню користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України у Львівській обл. судові витрати в загальному розмірі 1328 грн. сплаченого судового збору за подання до адміністративного суду позову та апеляційної скарги (Т.1, а.с.17, Т.5, а.с.17).

Понесені суб`єктом владних повноважень судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на користь ГУ ПФ України у Львівській обл. відшкодуванню не підлягають.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційних скарг є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в повному обсязі, виходячи із процесуальної неможливості усунути вищевказані недоліки судового рішення шляхом його часткового скасування або зміни.

Також із врахуванням особливостей розглядуваного спору, відсутністю будь-яких перешкод для реального та своєчасного виконання суб`єктом владних повноважень покладених на нього обов`язків згідно цього судового рішення, апеляційний суд не вбачає правових підстав для встановлення судового контролю в порядку ст.382 КАС України.

Водночас, позивач не навів переконливих обґрунтувань та не надав доказів, що підтверджують необхідність застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням судового рішення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.2 ч.1 ст.315, ст.316, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 29.07.2019р. в адміністративній справі № 461/453/16-а скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. щодо:

невключення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суми індексації грошового забезпечення, що відображена у довідці Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. № 1089 від 04.03.2016р.;

непроведення індексації пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Львівської обл. здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , починаючи з дати призначення пенсії - 31.12.2014р., з урахуванням:

суми індексації грошового забезпечення, що відображена у довідці Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл. № 1089 від 04.03.2016р.;

індексації суми пенсії відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»;

а також провести виплату недоотриманих коштів у зв`язку з проведеними перерахунками з урахуванням виплачених сум пенсії.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Львівської обл. (юридична адреса: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10; ) судові витрати в загальному розмірі 1328 (одна тисяча триста двадцять вісім) грн. сплаченого судового збору за подання до адміністративного суду позову та апеляційної скарги.

Понесені суб`єктом владних повноважень судові витрати по сплаті судового збору на користь Головного управління Пенсійного фонду України Львівської обл. відшкодуванню не підлягають.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
І. І. Запотічний
Дата складення повного судового рішення: 26.12.2019р.