Справа № 520/4354/19
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 р.Справа № 520/4354/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.,

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача 1 - Гнатченко О.О.

представника відповідача 2 - Харчишина О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 року по справі № 520/4354/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області, Офісу великих платників податків Державної податкової служби

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (надалі також - відповідач 1, ГУ ДПС у Харківській області), Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС (надалі також - відповідач 2, Харківське управління ОВПП ДФС) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:

- зобов`язати в порядку ст. 117 КЗпП нарахувати та сплатити грошове забезпечення з 26.11.2004 року по 10.02.2005 року з урахуванням інфляції;

- зобов`язати відповідача згідно Постанови КМУ № 393 п. 10 від 17 липня 1992 р. нарахувати і сплатити в повному обсязі грошову допомогу;

- в порядку п. 2 Постанови КМУ от 20.12.97 № 1427 з змінами та доповненнями: зобов`язати відповідача сплатити заборгованість, середньої заробітної платні за час затримки розрахунків, компенсації (індексацію); зобов`язати відповідача внести зміни в грошовий атестат № 1 і усунути всі вище доведені недоліки.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на те, що скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених законодавством, гарантій, пільг і компенсацій. Вважає, що відповідачем у спірних правовідносинах порушено вимоги чинного законодавства у сфері грошового забезпечення працівників податкової міліції, внаслідок чого не проведено повного розрахунку при звільненні, до грошового атестату не включені певні види надбавок та премія, що призвело до зменшення розміру грошової допомоги при звільненні.

Відповідач 2 подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року замінено відповідача по справі з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на Офіс великих платників податків Державної податкової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників відповідачів, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що майор податкової міліції Грабалов О.О. проходив службу на посадах начальницького складу підрозділів податкової міліції (поліції) ДПА у Харківській області у період з 20.12.1996 по 10.02.2005. З 01.04.1998 по 07.04.1999 обіймав посаду заступника - начальника оперативного відділу ВПМ ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова.

Відповідно до наказу ДПА у Харківській області від 08.04.1999 № 146-о ОСОБА_1 звільнений в запас Збройних Сил на підставі п. 64 п.п. "Д" (через службову невідповідність) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС з 07.04.1999.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.05.2003 (справа № 2-1687) визнано незаконним наказ голови Державної податкової адміністрації у Харківській області (далі - ДПА у Харківській області) № 146-0 від 08.04.1999 про звільнення в запас збройних сил за ст.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ майора ОСОБА_1 , поновлено його на попередній посаді заступника начальника відділу податкової міліції Державної податкової інспекції Дзержинського району м. Харкова (далі - ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова). Стягнуто з ДПА у Харківській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 26844,5 грн, а також компенсацію моральної шкоди в сумі 5000,00 грн., судові витрати у вигляді вартості проведеної експертизи в сумі 276,00 грн, а всього 32120,5 грн.

Наказом ДПА у Харківській області від 17.06.2003 № 338-о, відповідно до якого наказ ДПА у Харківській області від 08.04.1999 № 146-о про звільнення з податкової міліції ОСОБА_1 скасований, позивач призначений на посаду старшого оперуповноваженого відділу оперативних заходів по скороченню податкового боргу ГАПМ СДПІ м. Харкова по роботі з ВПП з 18.06.2003.

30 листопада 2004 року відповідно до наказу ДПА у Харківській області від 26.11.2004 №683-о майор податкової міліції Грабалов О.О. звільнений з податкової міліції за п. 65 п.п. А (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС з 30 листопада 2004 року з виплатою грошової допомоги та компенсації за невикористану відпустку, відповідно до поданого ОСОБА_1 рапорту від 26.11.2004.

Наказом ДПА у Харківській області від 01.02.2005 № 53-0 наказ ДПА у Харківській області від 26.11.2004 №683-о змінено на підставі заяви ОСОБА_1 від 01.02.2005, а саме: змінено дату звільнення з 30.11.2004 на 10.02.2005 на підставі заяви ОСОБА_1 та свідоцтва про хворобу ВЛК УМВСУ в Харківській області від 11.01.2005 № 4.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України регулює Закон України «Про державну таємницю» від 21.01.1994 №3855-XII (далі - Закон №3855-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону №3855-XII державна таємниця (далі також - секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою.

Віднесення інформації до державної таємниці - процедура прийняття (державним експертом з питань таємниць) рішення про віднесення категорії відомостей або окремих відомостей до державної таємниці з установленням ступеня їх секретності шляхом обґрунтування та визначення можливої шкоди національній безпеці України у разі розголошення цих відомостей, включенням цієї інформації до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, та з опублікуванням цього Зводу, змін до нього.

Допуск до державної таємниці - оформлення права громадянина на доступ до секретної інформації.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону №3855-XII залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "особливої важливості", "цілком таємно" та "таємно"; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "цілком таємно" та "таємно"; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності "таємно", а також такі терміни дії допусків: для форми 1 - 5 років; для форми 2 - 10 років; для форми 3 - 15 років.

Допуск до державної таємниці із ступенями секретності "особливої важливості", "цілком таємно" та "таємно" надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання, наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, де працює, перебуває на службі чи навчається громадянин (частина друга статті 22 Закону №3855-XII).

Частина шоста статті 22 Закону №3855-XII визначає, що надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.

За змістом статті 30 Закону №3855-ХІІ у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог вказаної норми Кабінет Міністрів України постановою від 15.06.1994 № 414 затвердив Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці (далі - Положення).

Пунктом 2 зазначеної постанови установлено, що витрати на виплату зазначеної компенсації державні органи та інші бюджетні установи і організації здійснюють у межах бюджетних асигнувань, виділених на їх утримання, а госпрозрахункові підприємства і організації - за рахунок власних коштів з віднесенням цих витрат на собівартість продукції /робіт, послуг/.

У пункті 1 Положення (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що воно визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень).

Згідно з пунктом 2 Положення особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.

Пунктами 5 та 6 Положення передбачено, що такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.

Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Умови, за яких державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації можуть отримати дозвіл на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, встановлено у статті 20 Закону №3855-ХІІ.

Аналізуючи вказані норми, суд дійшов висновку про те, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі. Виплата такої компенсації здійснюється у межах бюджетних асигнувань, виділених на їх утримання, за рішенням керівника органу.

Долученим до матеріалів справи наказом заступника голови ДПА у Харківській області начальника СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові від 15.10.2003 № 220-ДСК підтверджено, що позивачеві надано допуск до державної таємниці та доступ до інформації у межах службових повноважень по формі 2, із зазначеним наказом позивач ознайомлений особисто, що підтверджується його підписом на аркуші ознайомлення (а.с.211-212).

Судом встановлено, що у період з 2003-2005 роки наказ про встановлення надбавки за роботу в умовах режимних обмежень відносно позивача не приймався, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень не нараховувалася та не виплачувалася, а отже відсутні підстави для включення її до грошового атестату позивача.

Стосовно не включення премії в грошовому атестаті для призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1996 р. № 1592 Про умови оплати праці працівників органів державної податкової служби у редакції на момент виникнення спірних правовідносин було визначено, що керівникам органів державної податкової служби у межах установлених фондів оплати праці та граничної чисельності працюючих преміювати податкових органів надано право преміювати працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи в межах фонду преміювання, створеного у розмірі 4-місячного фонду оплати праці та економії фонду оплати праці (п.5 абз 2 Постанови).

Із досліджених судом наказів про преміювання працівників СДПІ ВПП у м.Харкові (а.с.72-74) встановлено, що премія позивачу на момент видачі грошового атестату не нараховувалася, та відповідно нарахована за червень-липень 2004 року (накази № 28-Ф від 25.08.2004, від 24.09.2004 № 35-Ф) та за січень- лютий 2005 року (наказ від 21.06.2005 № 36-Ф).

Виплата премій у період січень-лютий 2005 року не проводилася, що підтверджуються особистими рахунками позивача, копії яких містяться у матеріалах справи, а отже вказані суми премії не були включені до грошового атестату позивача.

Слід зазначити, що грошовий атестат оформлюється та видається працівникові при звільненні зі служби в запас або відставку з призначенням пенсії (грошовий атестат передається разом з іншими документами у відповідний орган для призначення пенсії).

Долученим до матеріалів справи документами підтверджено, що відносно позивача складений грошовий атестат № 1 (а.с.8), до якого включені посадовий оклад у розмір 355 грн., оклад за військовим або спеціальним званням у розмірі 125 грн., відсоткова надбавка за вислугу років у розмірі 35 , надбавка 100 % згідно Указу Президента України № 288 від 22.03.2002 року Про посилення соціального захисту осіб начальницького складу податкової міліції органів державної податкової служби у розмірі 648.00 грн., надбавка 50 % за особливі умови праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1996 р. № 1592 Про умови оплати праці працівників органів державної податкової служби у розмірі 240.00 грн, надбавка 50 % за високі досягнення згідно постанови Кабінету Міністрів України від 13.12.1999 № 2288 Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів у розмірі 240.00 грн., надбавки 70 % згідно Указу Президента України від 12.07.2002 № 595 Про поширення чинності Указу Президента України від 24.04.2003 № 370 на осіб начальницького складу податкової міліції у розмірі 1075.20 грн. та визначено розмір грошової допомоги згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. N 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей у розмірі 15552.00 грн., та усього нараховано 16221.12 грн.

В подальшому до грошового атестату № 1 внесені зміни (а.с.191), відповідно до яких показники грошового забезпечення позивача, грошова допомога та загальна сума за грошовим атестатом складають: посадовий оклад - 355 грн., оклад за військовим або спеціальним званням у розмірі 125 грн., відсоткова надбавка за вислугу років у розмірі 35 , надбавка 100 % згідно Указу Президента України № 288 від 22.03.2002 року Про посилення соціального захисту осіб начальницького складу податкової міліції органів державної податкової служби у розмірі 648.00 грн., надбавка 50 % за особливі умови праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1996 р. № 1592 Про умови оплати праці працівників органів державної податкової служби у розмірі 240.00 грн, надбавка 50 % за високі досягнення згідно постанови Кабінету Міністрів України від 13.12.1999 № 2288 Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів у розмірі 240.00 грн., надбавки 70 % згідно Указу Президента України від 12.07.2002 № 595 Про поширення чинності Указу Президента України від 24.04.2003 № 370 на осіб начальницького складу податкової міліції у розмірі 1243.20 грн. та визначено розмір грошової допомоги згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. N 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей у розмірі 18432.00 грн, та усього нараховано 19117.92грн.

Судом встановлено, що саме показники скоригованого грошового атестату враховані при визначенні пенсії позивачу, що підтверджується висновком про призначення пенсії за вислугу років згідно з Законом України Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб від 09.04.1992 року (а.с.9), згідно якого розмір пенсії складає 2475.74 грн.

Щодо визначення розміру одноразової грошової допомоги, то суд зазначає, що приписами ст. 9 Закону України Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, було визначено, що особам, які мають право на пенсію за цим законом та які звільняються зі служби, виплачується допомога в порядку і розмірах, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 , у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з військової служби або з органів внутрішніх справ за вислугою років, за віком, за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, у разі неможливості використання на службі (в органах) виплачується грошова допомога в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

До місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер.

Отже розрахунок суми одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №393 позивачеві проведено з розрахунку: посадовий оклад (355 грн.) + оклад за військовим або спеціальним званням (125 грн)+ надбавка за вислугу років ((355+125)х35 %) +надбавка 100 % згідно указу Президента України № 288/2002 (648 грн)+надбавка 50% за особливі умови праці згідно постанови КМУ № 1592 п.4.2 (240.00 грн)=1536.00 грн. (місячне грошове забезпечення). Відповідно, розмір одноразової грошової допомоги дорівнює 1536/2х24 місяці=18432 грн.

Долучені до матеріалів справи накази про встановлення премії, облікові картки працівника дають суду підстави для висновку, що виплата премії та вихідної допомоги проводилася позивачеві внаслідок недостатнього обсягу фінансування для вчасного розрахунку. Крім того, згідно наявної у матеріалах справи заяви позивача від 25.02.2005 року, позивачем надано згоду на отримання розрахунку при звільненні поетапно, протягом лютого-квітня 2005 року.

Щодо посилань позивача на розрахункові листи за лютий, березень, червень 2005 року, згідно яких за відповідачем рахується заборгованість у загальному розмірі 17332.25 грн., в тому числі борг підприємства за березень 2005 - 4722.23 грн., борг підприємства за квітень 2005- 9552.00 грн, борг підприємства за липень 2005-3058.02 грн., судом встановлено, що вказана сума є грошовою допомогою, яка нарахована позивачеві у відповідності до вимог постанови КМУ від 17 липня 1992 р. № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей у розмірі 18432.00 грн., яка виплачувалася частинами протягом лютого-червня 2005 року, що відповідно підтверджується листом відповідача від 01.03.2018 року № 165/14/28-10-05-02-36 та особистими рахунками позивача за відповідні періоди.

Стосовно суми у розмірі 32120.50 грн., яка міститься у відомостях з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України в Харківській області (т. 1 а.с.49), судом встановлено, що вказана сума є виплатою позивачу на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.05.2003 по справи №2-1687 в частині стягнення з ДПА у Харківській області 32120.5 грн., в тому числі грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 26844.5 грн., а також компенсацію моральної шкоди в сумі 5000.00 грн., судові витрати у вигляді вартості проведеної експертизи в сумі 276.00 грн.

Відповідно до ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на їх необґрунтованість.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Європейський суду з прав людини у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Колегія суддів зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 року по справі № 520/4354/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 23.12.2019 року