Справа № 520/9117/19
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 р. Справа № 520/9117/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Русанової В.Б. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2019 року (суддя Білова О.В.; м. Харків) по справі № 520/9117/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заборгованості та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі за текстом також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі за текстом також відповідач, ГУПФУ в Харківській області), в якому просив суд:

- визнати протиправним рішення відповідача про відсутність підстав для нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, зазначеного в листі відповідача від 05 вересня 2019 року за №4370/3-14 (додаток №6);

- зобов`язати відповідача по зазначеній сумі заборгованості невиплаченої позивачу пенсії 144656,4 грн. (сто сорок чотири тисячі шістсот п`ятдесят шість гривень) провести індексацію згідно Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078;

- стягнути з відповідача на користь позивача проіндексовану суму 144656,4 грн (сто сорок чотири тисячі шістсот п`ятдесят шість гривень) в рахунок погашення заборгованості суми невиплаченої пенсії за період з 04 березня 2008 року по 09 серпня 2008 року;

- відшкодувати позивачу за рахунок відповідача моральну (немайнову) шкоду, розмір якої він оцінює в еквіваленті 10000 (десять тисяч) доларів США (за курсом НБУ на час подання адміністративного позову 252600 гривень (двісті п`ятдесят дві тисячі 600 грн.);

- стягнути дану загальну суму позову 422256,4 грн (чотириста двадцять дві тисячі двісті п`ятдесят шість гривень) на користь держави з винних посадових осіб відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він звертався до відповідача із заявою про проведення індексації несплаченої йому пенсії та проведення її індексації за 5 місяців - з 04.03.2008 по 10.08.2008. Відповідач відмовив позивачу у задоволенні його заяви. Позивач вважає таку відмову відповідача неправомірною.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, а саме: ст. 9 ч. 5 ст. 162, ч. 3 ст. 163 КАС України, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2019 і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині; прийняти постанову про направлення справи № 520/9117/19 для розгляду до Харківського окружного адміністративного суду.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд в порушення вищенаведених вимог КАС України в ухвалі про відкриття спрощеного провадження у справі від 11.09.2019 не встановив строк подання відзиву відповідачу, а запропонував 15-денний строк, не встановив та не запропонував позивачу строк подання відповіді на відзив, а також безпідставно ухвалою від 10.10.2019 відмовив в задоволенні заяви позивача про надання часу для надання відповіді на відзив. З цих підстав позивач вважає, що судом першої інстанції не були виконані норми ст. 9 КАС України щодо змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, що призвело до порушення прав позивача, які забезпечують необхідні процесуальні можливості для відстоювання своєї позиції, порушує право позивача на справедливий судовий розгляд, захист прав та інтересів судом згідно із ст.ст. 8, 55 Конституції України, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Позивачем подано відповідь на відзив відповідача в якому, посилаючись на його необґрунтованість, та його подання з порушенням норм КАС України, просить суд апеляційної інстанції відхилити заперечення та мотиви у відзиві ГУПФУ в Харківській області від 15.11.2019 на апеляційну скаргу позивача від 23.10.2019, а апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі.

16.12.2019 позивачем подано до суду заяву про доповнення апеляційної скарги по справі в якій позивач просить доповнити прохальну частину його апеляційної скарги наступним пунктом: «При апеляційному розгляді апеляційної скарги від 23 жовтня 2019 року в порядку письмового провадження, залучити ОСОБА_1 до слухання справи № 520/9117/19 та дозволити йому брати участь по даній справі у судових засіданнях Другого апеляційного адміністративного суду».

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 303 КАС України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.

У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи, інакше суд не враховує такі доповнення чи зміни.

Проте, в порушення наведених вимог КАС України, апелянтом подані доповнення до апеляційної скарги після закінчення строку на апеляційне оскарження, при цьому, ним не порушується питання про поновлення такого строку, а також апелянтом не надано доказів надсилання копій відповідних доповнень до апеляційної скарги іншим учасникам справи.

За таких обставин, на підставі ч. 2 ст. 303 КАС України, колегія суддів не враховує подані апелянтом доповнення до апеляційної скарги.

Водночас, з приводу заявленого позивачем клопотання про розгляд справи в судовому засіданні за його участі, колегія судді зазначає наступне.

Колегія суддів вважає, що вказане клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, вищезазначена категорія справ розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Таким чином, апеляційний розгляд зазначеної категорії справ, прийнятих у спрощеному позовному провадженні, здійснюється в порядку письмового провадження.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 311 КАС України, якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

З огляду на предмет розгляду у цій справі, суб`єктний склад учасників, наявність у матеріалах справи доказів для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи, а також відсутність обґрунтувань необхідності розгляду справи з повідомленням учасників справи, колегія суддів не вбачає підстав розгляду справи у відкритому судовому засіданні.

Вирішуючи заявлене клопотання, колегія суддів також враховує практику Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі Axen v. Germany, заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року Varela Assalino contre le Portugal, заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Євпропейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в позовній заяві, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

Згідно з ухвалою про відкриття провадження у цій справі сторонам була надана можливість повною мірою скористатися своїми процесуальними правами, подати відзив на апеляційну скаргу, повідомити суд про обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні за його участі задоволенню не підлягає, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 проходив службу в Державній податковій службі України в органах податкової міліції з 1995 року по 2008 рік. З 04.03.2008 позивача звільнено у відставку за ст. 64 п. "ж" (за власним бажанням) (а.с. 12).

10.08.2009 за вхідним № 338 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надійшли документи з ДПА у Харківській області для призначення пенсії ОСОБА_1 , зокрема: заява позивача про призначення пенсії від 17.07.2009 та подання Державної податкової адміністрації в Харківській області про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років від 17.07.2009 № 3033/10/26-615. (а.с. 33-36)

На підставі вказаних документів ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років з 10.08.2008, що підтверджується протоколом за пенсійною справою (ДПА) від 10.08.2008. (а.с. 32)

09.08.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив провести індексацію грошових коштів несплаченої йому пенсії за 5 місяців з 04.03.2008 по 10.08.2008 та сплатити йому проіндексовану суму грошових коштів несплаченої йому пенсії за 5 місяців з 04.03.2008 по 10.08.2008 (а.с. 11)

Листом від 05.09.2019 № 4370/3-14 позивачу відмовлено в задоволенні його заяви з тих підстав, що пенсія обчислена відповідно до норм чинного законодавства, нараховується та сплачується своєчасно і в повному обсязі. (а.с.16)

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції входив з відсутності у відповідача будь-яких підстав для нарахування та виплати пенсії позивачу за період з 04.03.2008 по 09.08.08, як особі, яка не перебувала на обліку та не була пенсіонером до 10.08.2008.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 3 липня 1991 року № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, пенсії. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (ч.5 ст.2 цього Закону).

Згідно зі ст. 3 цього Закону індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

За правилами ст. 4 Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації 101 відсоток. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Вказаною нормою передбачено підстави, за яких проводиться індексація, а також розмір грошового доходу, який підлягає індексації.

Згідно з п. 2 цього Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат, крім тих, які зазначені у пункті 3 цього Порядку), щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 цього Закону передбачає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Дія зазначених положень Закону поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у тому числі, і заробітна плата (грошове забезпечення).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі заробітної плати/грошового забезпечення). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

Згідно із п. "в" ст. 50 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пункту "б" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення зі служби.

Пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Як вбачається із протоколу за пенсійною справою (ДПА) від 10.08.2008, пенсію за вислугу років ОСОБА_1 призначено з 10.08.2008 року. (а.с. 17)

Отже, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області з 10.08.2008 та починаючи з цієї отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб N 2262-ХП від 09.04.1992.

У зв`язку з цим, посилання позивача на те, що йому не було виплачено пенсію за 5 місяців (з 04 березня по 09 серпня 2008 року) з вини ГУПФУ в Харківській області, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у відповідача були відсутні будь-які підстави для нарахування та виплати пенсії позивачу за цей період, як особі, яка не перебувала на обліку та не була пенсіонером до 10.08.2008.

Доказів оскарження рішення ГУПФУ в Харківській області про призначення пенсії з 10.08.2008 до вищестоящого органу або судовому порядку та його скасування на час виникнення спірних правовідносин позивачем до суду не надано. Як встановлено судом, протокол за пенсійною справою (ДПА) від 10.08.2008 є дійсним протягом 2008-2019 років.

За таких обставин та враховуючи, що умовами для нарахування і виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та індексації грошових доходів є порушення строків виплати таких доходів, право особи на отримання яких має бути підтверджено, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова ГУПФУ в Харківській області позивачу у нарахуванні компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та проведенні індексації грошових доходів є обґрунтованою.

Крім того, сума невиплаченої пенсії за період з 04.03.2008 по 09.08.08 розрахована позивачем із застосуванням еквіваленту долару США до гривні у 2008 році та у 2019 році, що нормативно не обґрунтовано позивачем жодним чином.

Також позивачем не наведено жодного правового обґрунтування вимоги про стягнення загальної суми позову 422256,4 грн на користь держави з винних посадових осіб відповідача та судом, в ході розгляду цієї справи, не встановлено.

Щодо вимог про відшкодування позивачу за рахунок відповідача моральної (немайнової) шкоди, розмір якої він оцінює в еквіваленті 10000 (десять тисяч) доларів США (по курсу НБУ на час подання адміністративного позову 252600 гривень (двісті п`ятдесят дві тисячі 600 грн.), суд зазначає, що такі вимоги є похідними, отже, також не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частин 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість заявленого позову та відповідність дій відповідача приписам чинного законодавства у спірних правовідносинах.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права внаслідок не встановлення відповідачу строку для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив, колегія суддів відхиляє, оскільки розгляд цієї справи проведено судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, встановлених ст. 263 КАС України, у зв`язку з чим, посилання позивача на порушення судом приписів ст. 162 КАС України є помилковими.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2019 по справі № 520/9117/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) В.Б. Русанова Т.С. Перцова