Справа № 500/1398/19
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/10933/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Гудим Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року (головуючий суддя Мірінович У.А., м. Тернопіль, повний текст складено 16.09.2019) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання дій протиправними та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 № Ф-1017-54 та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 № Ф-1017-54.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено, визнано протиправними дії Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13 травня 2019 року за №Ф-1017-54. Скасовано вимогу Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області про сплату боргу (недоїмки) від 13 травня 2019 року за №Ф-1017-54. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на суму 1536 гривень 80 коп. сплаченого судового збору.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Головне управління ДПС у Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку та просить скасувати його та винести постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що згідно ч. 12 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (№2464)єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Однак позивачем станом на 30.04.2019 не сплачено єдиний внесок у сумі 18570.90 грн за 2017-2018 роки та перший квартал 2019 року. Відтак контролюючий орган на підставі даних інтегрованої картки сформував та надіслав позивачу рекомендованим листом з повідомлення про вручення вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 №Ф-1017-54.

Відповідно до 4.4 ст. 25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Згідно п.2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року №469, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за №508/26953(далі Інструкція №449) у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом (п. 3 розділу VI Інструкції №449).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи (п.4 розділу VI Інструкції №449).

Відповідно ч. 16 ст. 25 Закону №2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Крім того, згідно ч. 2 ст.2 5 Закону №2464 у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею, однак даний обов`язок позивач не виконав.

Також апелянт зазначає, що відповідно Класифікатора професій ДК 003:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України 28.07.2010 № 327, адвокат є окремою професією з відповідним кодом 2421.2.

Таким чином, безпідставним є твердження позивача про те що він не є самозайнятою особою, оскільки у період коли був найманим працівником за нього регулярно нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як особою, що має право проводити адвокатську діяльність.

ОСОБА_2 Я. став та перебуває на обліку у контролюючих органах як платник податків та платник єдиного соціального внеску самозайнята особа-адвокат, в Єдиному реєстрі адвокатів України внесено запис про здійснення адвокатської діяльності індивідуально, і така діяльність не є припиненою або зупиненою, Закон №2464 визначає роботодавців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (адвокатську) як окремі платники єдиного внеску і даним Законом не передбачено звільнення даного платника від сплати єдиного внеску.

Апелянт зазначає, що провадження індивідуальної адвокатської діяльності передбачає обов`язкову постановку адвоката на облік в органах Державної фіскальної служби України як само зайнятої особи, що закріплено в ст. 65 Податкового кодексу України.

При цьому, подальше обрання адвокатом іншої форми здійснення діяльності (бюро/об`єднання) після постановки на облік не мало наслідком автоматичне зняття адвоката як самозайнятої особи.

Фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат), або якщо не здійснює такої може бути знята з обліку на підставі поданої до контролюючого органу за основним місцем обліку заяви про ліквідацію або реорганізацію платника податків за формою 8-ОПП та 7-ЄСВ за умови внесення до Єдиного реєстру адвокатів України записів про:

- зміну організаційної форми адвокатської діяльності;

- зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

Також, платник, який має намір знятися з обліку платників податків разом з заявою форми 8-ОПП, 7 ЄСВ подає Ліквідаційну декларацію про майновий стан і доходи та звітність. За результатами перевірки, в разі відсутності порушень при здійсненні діяльності адвоката - само зайнятої особи, видається довідка про зняття з обліку платника податків за формою №12- ОПП.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Отже, позивач став та перебуває на обліку у контролюючих органах як платник податків та платник єдиного соціального внеску як самозайнята особа-адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально і така діяльність не є припиненою або зупиненою, Закон №2464 визначає роботодавців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (адвокатську) як окремі платники єдиного внеску і даним Законом не передбачено звільнення даного платника від сплати єдиного внеску.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Ради адвокатів Тернопільської області від 04.09.2014 № 3/9 ОСОБА_1 має право на заняття адвокатською діяльністю, про що йому видано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ТР № 000035 від 04.09.2014. Згідно довідки про взяття на облік платника податків № 296 від 24.05.2016 платник податків адвокат Кметик В.Я. узятий на облік у контролюючому органі 24.05.2016 за № 3766. Згідно з повідомленням про взяття на облік платника єдиного внеску від 06.06.2016 № 028, платник єдиного внеску ОСОБА_1 взятий на облік як платник єдиного внеску в органі доходів і зборів 24.05.2016. 13.05.2019 відповідач виніс вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1017-54, якою зобов`язано позивача сплатити заборгованість зі сплати ЄСВ в розмірі 18570,90 грн. за 2017-2018 рр. та перший квартал 2019 р. відповідно до статті 25 Закону № 2464-VI.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Пунктом 5 частиною першою статті 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (стаття 13 Закону № 5076-VI).

Відповідно до частин першої, шостої статті 15 Закону № 5076-VI адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту. Адвокатське об`єднання може залучати до виконання укладених об`єднанням договорів про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних засадах. Адвокатське об`єднання зобов`язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності.

За приписами підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 у справі № 23-рп/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами, відтак, ширшою від діяльності адвоката.

Аналізуючи зазначені норми права, суд дійшов висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником у межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.

Водночас, відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Судом першої інстанції також встановлено, що позивач з 02.04.2012 по 31.08.2018 працював на посаді головного юрисконсульта ТДВ «Інтер-Ріск Україна», а з 03.09.2018 на посаді адвоката Адвокатського об`єднання «СмартЛекс». Згідно довідок ТДВ «Інтер-Ріск Україна» № 142/2018/4 від 17.12.2018 та № 22/2019 від 18.02.2019, за 2017 р. зазначене товариство сплатило єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працівника ОСОБА_1 в сумі 40409,78 грн. та за січень-серпень 2018 р. в сумі 22001,74 грн.

Як вірно враховано судом першої інстанції, що згідно з підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК податкове законодавство України ґрунтується на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Оскільки Законом № 2464-VI не врегульовано відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та здійснення незалежної професійної діяльності, а із системного аналізу його норм слідує, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні вказаного Закону позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржена вимога, нараховував та сплатив роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як особою, що має право провадити адвокатську діяльність.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява № 39766/05), «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV підлягають застосуванню судами як джерела права.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивач своє право на заняття адвокатською діяльністю реалізовував не як самозайнята особа, а як найманий працівник, як наслідок останній не відноситься до жодної з категорій осіб, які мають сплачувати єдиний внесок відповідно до статті 4 Закону № 2464-VI.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року по справі № 500/1398/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Л.Я. Гудим

Н.М. Судова-Хомюк

повний текст складено 23.12.2019