Справа № 810/2879/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2879/18 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Єгорової Н.М.,

Лічевецького І.О.,

розглянувши у порядку письмового проваджененя апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Головне управління ДФС у Київській області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у сумі 12500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з даними податкового обліку у відповідача утворилася заборгованість перед бюджетом з транспортного податку з фізичних осіб, внаслідок не сплати, нарахованого контролюючим органом, узгодженого податкового зобов`язання.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України податковий борг у розмірі 12500 грн. 00 коп.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням відповідач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення податкової заборгованості відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про те, що податкового повідомлення-рішення та/або вимоги про сплату боргу позивач не отримувала. Разом з цим, звертає увагу суду, що оскаржувана вимога була направлена контролюючим органом за іншою адресою, ніж та, за якою вона зареєстрована, а проставлений на вимозі підпис їй не належить та є підробним. Відповідач стверджує, що наведені обставини призвели до порушення її права на судовий захист, оскільки із вказаною вимогою вона категорично не погоджується. Водночас, у порушення принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі судом першої інстанції вказані не були досліджені.

Також позивач вказує і про відсутність у неї до 2016 року обов`язку сплати визначеного податковим органом грошового зобов`язання з транспортного податку .

Крім того, відповідач вказує про те, що судом першої інстанції не було з`ясовано питання щодо зареєстрованої адреси її проживання, а тому відповідно було позбавлено права приймати участь у розгляді даної справи та захищати свої права та інтереси, що є грубим порушенням норм процесуального права.

Дізнавшись про існування зазначеної вимоги про сплату податкового боргу та податкового повідомлення-рішення форми "Ф" № 62-15/1 від 12.08.2015 року, яким їй було нараховане зобов`язання з транспортного податку за 2015 рік в сумі 12500, 00 грн. вона одразу звернулась до суду про його оскарження.

За наведених обставин, позивач вважає рішення суду першої інстанції незаконним та просить його скасувати.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Головним управлінням ДФС у Київській області було подано до суду відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого позивач заперечує проти викладених в апеляційній скарзі доводів і просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що з доводами апеляційної скарги категорично не погоджується, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було повно та всебічно досліджено обставини справи із наданням їм належної правової оцінки у відповідності до норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права та відповідно прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно з даними зворотного боку інтегрованої картки 14.10.2015 було ОСОБА_1 нарахано транспортний податок на підставі невизначеного документу № б.н. від 18.06.2015 у розмірі 25000,00 грн. з терміном сплати 14.10.2015.

У подальшому, вказана сума грошового зобов`язання була зменшена контролюючим органом до 12500,00 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком податкового боргу.

Внаслідок несплати ОСОБА_1 зазначеної суми транспортного податку, Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було прийнято податкове повідомлення - рішення форми "Ф" № 62-15/1 від 12 серпня 2015 року, відповідно до якого відповідача зобов`язано сплатити грошове зобов`язання за платежем транспортний податок за 2015 рік в сумі 12500,00 грн. протягом шести десяти днів з моменту його вручення.

Як стверджує позивач та було встановлено судом першої інстанції вказане податкове повідомлення-рішення було отримано відповідачем 15 серпня 2015 року, що у свою чергу, апелянтом заперечується.

09 грудня 2015 року Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було виставлено ОСОБА_1 податкову вимогу № 1690-23/89 про сплату боргу у розмірі 12500,00 грн.

Оскільки відповідачем податкове повідомлення-рішення в адміністративному та судовому порядку не оскаржено, а сума заборгованості добровільно, в установлений законом строк не сплачена, податковим органом, на адресу відповідача, надіслано податкову вимогу форми "Ф" від 09.12.2015 № 1690-23 на загальну суму податкового боргу за узгодженим податковим зобов`язанням.

Несплата відповідачем у встановлений законом строк вказаних сум податкових зобов`язань зумовила звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується наявність несплаченого узгодженого податкового боргу відповідача, у той час як податковим органом було дотримано законодавчо встановленої процедури стягнення зазначеного податкового боргу.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

У свою чергу, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України)

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому ПК України (п. 54.5 ст. 54 ПКУ).

Контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу.

Приписи абз. 1 п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України визначають, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.3 статті 59 ПК України передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Згідно п. п. 95.1 - 95.2 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

При цьому, судова колегія акцентує увагу, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк.

Разом з цим, положеннями п. 56.1 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до положень підпункту 56.18 п. 56.1 ст. 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи податковий борг, який відповідач просить стягнути з відповідача виник у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 у визначений у податковому повідомленні-рішенні форми "Ф" № 62-15/1 від 12 серпня 2015 року строк зобов`язання за платежем транспортний податок за 2015 рік в сумі 12500,00 грн.

Водночас, судовою колегією встановлено, зазначене податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 62-15/1 від 12 серпня 2015 року було оскаржене ОСОБА_1 у судовому порядку та рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року (яке набрало законної сили 12 листопада 2019 року) у справі № 320/2520/19 було скасовано.

При цьому, скасовуючи зазначене рішення контролюючого органу Київський окружний адміністративний суд зазначив, що у податкового органу були відсутні правові підстави для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та визначення позивачу грошового зобов`язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2015 рік.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, наведені обставини свідчать про відсутність у відповідача визначеного контролюючим органом грошового зобов`язання за платежем транспортний податок за 2015 рік в сумі 12500,00 грн., а станом на час прийняття податковим органом вимоги № 1690-23/89 про сплату боргу у розмірі 12500,00 грн. сума грошового зобов`язання визначеного відповідачу у податковому повідомленні-рішенні форми "Ф" № 62-15/1 від 12 серпня 2015 року та не сплаченого платником податків у встановлений у цьому податковому повідомленні-рішенні строк не була узгодженою.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що правові підстави для стягнення з відповідача податкового боргу у сумі 12500,00 грн. - відсутні, а позовні вимоги відповідно є безпідставними та необґрунтованими, а отже задоволенню не підлягають.

У свою чергу, Київський окружний адміністративний суд вирішуючи даний спір дійшов помилкового висновку про те, матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача податкового боргу, а також про те, що податковим органом було дотримано законодавчо встановленої процедури стягнення цього податкового боргу, що відповідно мало наслідком неправильне вирішення даного спору.

Таким чином, на підставі встановлених під час апеляційного розгляду обставин справи у їх сукупності та взаємозв`язку, колегією суддів встановлено, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства, а також повністю спростовуються доводами апелянта та наявними у справі доказами.

Положеннями ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування, та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 317, 321-322, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді Н.М. Єгорова

І.О. Лічевецький