Справа № 280/3653/19
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2019-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

21 грудня 2019 року Справа № 280/3653/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Лазаренка М.С.,

за участю секретаря судового засідання Дєткова Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.06.2019 №0-0826, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік в сумі 3761,16 грн.

Вважає, що об`єкт нерухомого майна «нежитлове приміщення № 6 (надбудова ринку)» площею 404,0 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 та належить позивачу не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на підставі абз. «е» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. Просить позов задовольнити.

Ухвалою від 02.08.2019 було відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання на 28.08.2019.

В судовому засіданні 28.08.2019 було оголошено перерву до 21.10.2019.

Ухвалою від 21.10.2019 підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду на 19.11.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 11.03.2014 зареєстрований як фізична особа - підприємець з видами діяльності згідно КВЕД ДК 009:2010 68.20 «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний)» та 47.11 «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами». Об`єкт нерухомого майна «нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 вул АДРЕСА_3 Щаслива АДРЕСА_4 4-а зареєстрований в установленому порядку як ринок і перебуває у власності позивача, який належить до категорії суб`єктів господарювання малого та середнього бізнесу, що здійснюють діяльність на ринках. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові.

21.08.2019 на адресу суду надійшов відзив відповідача (вх. №34810), в якому зазначив, що не згодний з позицію позивача та просить в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування свого відзиву зазначає, що згідно із абз. «е» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках. Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , належить громадянину ОСОБА_1 , а не фізичній особі - підприємцю. На момент винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення відсутні дані та підтверджуючі документи щодо використання вказаного об`єкта нерухомого майна в підприємницькій діяльності в понятті «ринок».

28.08.2019 представником позивача було надано відповідь на відзив (вх. №35510 ), де зазначено, що позивач відхиляє обґрунтування, наведені відповідачем, оскільки чинне законодавство не виділяє такого суб`єкта права власності як фізична особа - підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи - підприємця, а лише встановлює що фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Додатково зазначив, що відповідно до Свідоцтва платника єдиного податку серія А №979434 від 18.05.2012, місцем проведення господарської діяльності зазначена саме адреса: АДРЕСА_2 .

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Барц Еріх Альвінович зареєстрований як фізична особа - підприємець 11.03.2014, основний вид економічної діяльності - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач являється платником єдиного податку, що підтверджується відповідним Свідоцтвом серії НОМЕР_2 , виданого 18.05.2012. Згідно даний Свідоцтва платника єдиного податку місцем провадження господарської діяльності являється адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.06.2007 реєстраційний номер 19334027 ОСОБА_1 належить нежиле приміщення, літ. А за адресою: АДРЕСА_2 (прим АДРЕСА_5 ).

Згідно з даними технічного паспорту нежитлового приміщення, загальна площа приміщення складає 404,1 кв.м.

20.06.2019 ГУ ДФС у Запорізькій області згідно із п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до п.п. 266.7.2п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України винесено податкове повідомлення-рішення №0-0826, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018 рік в розмірі 3761,16 грн.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

01.01.2015 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII, яким запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

У пп. 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2 ст. 266 ПК України передбачено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках.

Отже, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є одночасна сукупність наступних умов: 1) особа має бути суб`єктом господарювання малого та середнього бізнесу; 2) здійснювати свою господарську діяльність в малих архітектурних формах та на ринках.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 січня 2019 року у справі № 280/4737/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, яке набрало законної сили 25 квітня 2019 року, встановлено, що об`єкт нерухомого майна «нежитлове приміщення № 6 (надбудова ринку)» площею 404,10 кв. м., який розташований адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 , не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на підставі ч. «е» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд зазначає, що обставини, встановлені у рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 15 січня 2019 року по справі № 280/4737/18 є за своєю суттю преюдицією для розгляду зазначеної справи, а відтак преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Отже, оскільки нежитлова будівля - нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить позивачу на праві власності, використовується в господарській діяльності позивача, вказане нежитлове приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що для цілей застосування податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, звільняються від оподаткування цим податком об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках, незалежно від того, власником таких споруд є фізична чи юридична особа.

Що стосується твердження відповідача про те, що вищезгадане нежитлове приміщення належить громадянину, а не фізичній особі - підприємцю, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним, то суд не погоджується з таким висновком, оскільки статтею 266 Податкового кодексу України не визначено такого платника як фізична особа - підприємець, тому такий платник - власник об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, сплачує податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за нормами, передбаченими для фізичних осіб.

Цивільним кодексом України визначено, що суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, в тому числі і нерухомого майна комерційного призначення, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не може їм належати.

Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та нежитлової нерухомості.

Частиною 1 ст. 320 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-ІУ зі змінами і доповненнями визначено, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Запорізькій області від 20.06.2019 №0-0826, є таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності..

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, з огляду на обставини встановлені рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15.01.2019 по справі № 280/4737/18, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 20.06.2019 №0-0826, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік в сумі 3761,16 грн. (три тисячі сімсот шістдесят одна гривня 16 копійок)

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 21.12.2019

Суддя М.С. Лазаренко