Справа № 520/9793/19
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 р.Справа № 520/9793/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Старостіна В.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 28.10.2019 року по справі № 520/9793/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просила суд визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію № 3532/7ПК/20-40-13-02-11 від 29.07.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що Головним управлінням ДПС у Харківській області за результатами розгляду її звернення позивачу надано податкову консультацію. Позивачка не погоджується з отриманою податковою консультацією та вважає її такою, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що, на її думку, така консультація не відповідає чинному законодавству та, відповідно, є незаконною.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2019 року адміністративний позов задоволено. Скасовано Індивідуальну податкову консультацію № 3532/7ПК/20-40-13-02-11 від 29.07.2019 року, надану ОСОБА_1 . Головним управлінням ДФС у Харківській області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2019 року та прийняти нове судове рішення, яким позов залишити без задоволення.

Позивачка подала відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягала на законності прийнятого судом першої інстанції рішення та просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до протокольної ухвали від 20.12.2019 року, колегія суддів ухвалила апеляційний розгляд справи продовжити в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що з 2014 року ОСОБА_1 працює в ТОВ консалтингово-юридична компанія «Юла», яка займається діяльністю у сфері права (основний вид економічної діяльності). Як пояснила позивач, в межах виконання трудових обов`язків вона в тому числі веде справи клієнтів компанії у судах.

09.07.2019 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Позивач в порядку ст. 52 Податкового кодексу України звернулась до Головного управління ДФС у Харківській області з заявою від 11.07.2019 року про надання індивідуальної податкової консультації щодо того, чи має вона у зв`язку з отриманням свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю для належного виконання трудових обов`язків ставати в обов`язковому порядку на облік в органах ДФС, як самозайнята особа, а, якщо зобов`язана, то чи повинна сплачувати ЄСВ двічі - як робітник та як самозайнята особа.

Підставою для цього звернення зазначено те, що позивач отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, однак працює повний робочий день у юридичній компанії, яка сплачує за неї єдиний соціальний внесок, та вона здійснює адвокатську діяльність лише у рамках надання юридичних послуг клієнтам компанії, у якій вона є працівником та отримує заробітну плату.

За результатами розгляду поданої заяви відповідачем надано податкову консультацію № 3532/7ПК/20-40-13-02-11 від 29.07.2019 року, в якій податковий орган зазначив, зокрема, наступне.

Пунктом 3 ст. 4 Закону № 5076 встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Адвокат, який здійснює свою діяльність індивідуально, є самозайнятою особою (ст. 13 Закону № 5076). Згідно зі ст. 65 Податковим кодексом України, ст. 5 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464), Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 року № 1162 та Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року № 1588 (далі - Порядок № 1588), для взяття на облік фізичної особи, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, така особа повинна подати до контролюючого органу за місцем постійного проживання заяву за формою № 5-ОПП, заяву за формою № 1-ЄСВ та копію свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на провадження незалежної професійної діяльності. Отже, обов`язок стати на облік в контролюючих органах самозайнятої особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, як платник податків і як платник єдиного внеску виникає у адвоката, якщо йому видано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності є платниками єдиного внеску. Враховуючи викладене, платник єдиного внеску, визначений у п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464, перебуваючи на обліку у контролюючому органі, зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок у розмірі не менше мінімального страхового внеску на місяць, незважаючи на наявність трудових відносин з роботодавцем. (а.с. 11-13).

Не погодившись з прийнятою індивідуальною податковою консультацією відповідача, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно до п. 52.1 ст. 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Відповідно до п. 52.2 ст. 52 Податкового кодексу України, індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Оцінка змісту податкової консультації, що оскаржується, здійснена судом з урахуванням наступних норм діючого законодавства, що регламентують умови постановки на облік самозайнятої особи та сплати нею єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Як визначено п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

У відповідності до абз 3 ч. 4 ст. 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», обов`язки платників єдиного внеску виникають: у осіб, зазначених в абзацах четвертому, шостому та сьомому пункту 1, пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - з початку провадження відповідної діяльності.

Отже, Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає в якості ознаки платника єдиного внеску та, одночасно, в якості умови реєстрації таким платником, як провадження незалежної професійної діяльності, так і отримання доходу від цієї діяльності.

У разі здійснення адвокатської діяльності в рамках виконання трудових обов`язків окремий дохід від її провадження відсутній, а сама діяльність не відповідає безпосередньому визначенню її як незалежної, оскільки здійснюється виключно для реалізації обов`язків найманого робітника.

Слід зазначити, що вказаному висновку суду відповідають приписи п.п. 2 п. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якими передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-І частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до п.п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України у цьому Кодексі поняття вживаються в такому значенні: самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

З огляду на попередні висновки суду, визначення незалежної професійної діяльності, яке міститься в п.п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, не суперечить приписам Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», отже, має бути застосоване до спірних правовідносин.

Таким чином, до осіб, які займаються тими видами діяльності, які підпадають під визначення незалежної професійної діяльності, однак є працівниками в межах такої незалежної професійної діяльності, не повинні застосовуватися загальні приписи, процедури та наслідки, встановлені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» для платників єдиного внеску, визначених п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Отже, висновок відповідача, викладений у спірній податковій консультації, щодо виникнення у адвоката обов`язку стати на облік в контролюючих органах як самозайнятій особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність, як платнику податків і як платнику єдиного внеску, за єдиної необхідної та достатньої умови - якщо йому видано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, суперечить п.п. 14.1.226. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України та не враховує особливостей здійснення адвокатської діяльності позивачем саме в межах виконання трудових обов`язків, про що було зазначено у запиті позивача.

Колегія суддів зазначає, що посилання відповідача у спірній податковій консультації на норми Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 року № 1162, та Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року № 1588, не доводять правомірності позиції податкового органу, з огляду на встановлену судом суперечність між змістом наданої податкової консультації та приписами закону.

Слід звернути увагу на те, що податкова консультація повинна відповідати таким ознакам, як індивідуальність, можливість практичного застосування, допомога платнику податків, і у разі, якщо така податкова консультація, на думку платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору, останній має право на її оскарження шляхом подання позову до суду.

Як зазначив Верховний Суд у своїй Постанові від 16.10.2018 року у справі № 820/4461/17, податкова консультація за своєю правовою природою є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання, яка повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин.

Згідно до п. 53.2 ст. 53 Податкового кодексу України, платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору. Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду. Протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

Таким чином, порушене право платника податків внаслідок отримання податкової консультації, яка суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору, є відновленим шляхом скасування такої консультації.

Зазначений висновок суду відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у Постанові від 12.06.2018 року по справі № 814/2168/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів зазначає, що оскільки питання індивідуальної податкової консультації полягало в тому, чи має адвокат, який здійснює адвокатську діяльність виключно як працівник певного підприємства, ставати на облік як самозайнята особа та сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, отже податкова консультація № 3532/7ПК/20-40-13-02-11 від 29.07.2019 року не відповідає вимогам чинного законодавства та змісту запитуваної консультації, і, як наслідок, підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, оскільки відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятої ним 29.07.2019 року індивідуальної податкової консультації № 3532/7ПК/20-40-13-02-11.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного суду від 21.10.2019 року по справі № 520/9793/19 відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За приписами ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2019 року по справі № 520/9793/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Старостін
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц