Справа № 639/4122/18
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 р.Справа № 639/4122/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Зеленського В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 04.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Гримайло А.М., м. Харків, повний текст складено 04.10.19 року по справі № 639/4122/18

за позовом ОСОБА_1

до Державної архітектурно-будівельної інспекції України , Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу № 2 Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області Холодного Михайла Михайловича

про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач), звернувся до суду з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - ДАБІ України, відповідач 1), Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу № 2 Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області Холодного Михайла Михайловича (далі - інспектор Холодний М.М., відповідач 2), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову №230-П від 25.06.2018, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст.96 КУпАП, та накладено на нього штраф у розмірі 51000 грн. 00 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 04.10.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову №230-П від 25.06.2018 головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу №2 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області Холодного М.М. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.7 ст. 96 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення за ч.7 ст.96 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрито.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове - про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Департамент зауважує, що на момент звернення позивача до суду, оскаржувана ним постанова набрала законної сили, а відтак, ОСОБА_1 пропущено строк на звернення з адміністративним позовом, що мало бути враховано судом першої інстанції під час прийняття рішення відповідно до вимог ст. 123 КАС України.

Окрім того, приймаючи рішення про скасування постанови 25.06.2018 № 230-П, суд першої інстанції виходив з того, що експертним висновком щодо наявності ознак самочинної реконструкції з улаштуванням 2-го поверху у 59/100 часток комунальної квартири АДРЕСА_1 та дотримання регламентних вимог будівельних норм, стандартів та правил, інших актів чинного законодавства України в сфері містобудівної діяльності при проведенні ремонтних робіт від 23.07.2018 (вих. № 1807-23/02-1 від 23.07.2018) визначено, що ОСОБА_1 , нібито, проводились ремонтні роботи з проведення поточного ремонту, реконструктивних заходів з процесі проведення ремонту не передбачалось і не здійснювалось.

В свою чергу, апелянт зауважує, що під час проведення позапланової перевірки здійснювались фото- та відео- фіксація, які є додатками до акту перевірки. Зазначені матеріали спростовують доводи експертного висновку від 13.07.2018 та підтверджують факт самовільної реконструкції частини квартири, що належить позивачу на праві власності, яка не відповідає технічному паспорту КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 30.11.2016. З фото- та відео- фіксації можна дійти беззаперечного висновку, що позивачем проводилась реконструкція частини кварти, яка належить йому на праві власності.

Позивача про розгляд справи повідомлено засобами поштового зв`язку (телефон та електронна адреса позивачем суду не повідомлені, в матеріалах справи не зазначені).

Відповідачів повідомлено про розгляд справи засобами електронної пошти.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання, призначеного на 26.12.2019, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що 25.06.2018 року головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу № 2 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, що діяв від імені відповідача, прийнято постанову № 230-П, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 96 КУпАП, та накладено на нього штраф у розмірі 51000 грн.

Не погодившись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з позовом, в якому в обґрунтування своєї позиції зазначив, що відповідачем протиправно, необґрунтовано та незаконно, порушуючи його право власності, за відсутності жодних доказів провини, було складено вищезазначену постанову № 230-П від 25 червня 2018 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів про скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою КМУ від 23.05.2011 № 553, посадові особи інспекцій під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право, зокрема, складати протоколи про вчинення правопорушень та акти перевірок, і накладати штрафи у межах повноважень, передбачених законом; видавати обов`язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Відповідно до п. п. 16 - 17 вищезазначеного Порядку за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою інспекції складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком. У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про архітектурну діяльність" будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Абзацом четвертим ч.1 ст.25 Закону України "Про основи містобудування" визначено, що особи, винні у виконанні будівельних чи реставраційних робіт без дозволу та затвердженого у встановленому порядку проекту або з відхиленням від нього несуть відповідальність, встановлену законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.06.2018 року Головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу № 1 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області Логачовим Романом Олександровичем складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 7 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), відповідно до якого позивач виконав будівельні роботи - реконструкцію квартири АДРЕСА_1 без дозволу на виконання будівельних робіт на об`єктах, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з значними (СС3) наслідками.

25.06.2018 року головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу № 2 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, що діяв від імені відповідача, прийнято постанову № 230-П, якою визнано позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 96 КУпАП, та накладеного на нього штраф у розмірі 51000 грн.

Відповідно до ч. 7 ст.96 КУпАП обов`язковою ознакою складу адміністративного правопорушення є діяння - виконання будівельних робіт без отримання дозволу.

Згідно з ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з апеляційною скаргою Департаментом, на підтвердження своєї позиції, надано фото- та відео- фіксацію, які, на думку останнього, підтверджують, що позивачем проводилась реконструкція частини квартири, яка належить йому на праві власності.

В свою чергу, колегія суддів зауважує, що згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1 та 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Приписами ст. 75 КАС України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною 3 статті 77 КАС України встановлено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 8 ст. 79 КАС України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Як вбачається з оскаржуваної постанови № 230-П та акту № 230-А, відповідачем не зазначено про наявність відеозапису та фото, які б підтверджували вчинення позивачем правопорушення.

До суду першої інстанції вказаних доказів також не надано.

Разом з тим, до апеляційної скарги Департаментом, на підтвердження своєї позиції, надано фото- та відео- фіксацію вчиненого, на думку заявника, адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 4 ст. 308 КАС України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, жодних обґрунтувань неможливості подання фото- та відео- фіксації до суду першої інстанції з причин, що не залежали від відповідача, останнім не зазначено.

Таким чином, з огляду на вищезазначені положення КАС України, вказані докази не можуть вважатися допустимим доказом у даній справі стосовно доказування вчинення або невчинення позивачем відповідного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 7 ст.96 КУпАП, та у зв`язку з яким відповідачем прийнято постанову № 230-П від 25.06.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

В свою чергу, колегія суддів зауважує, що згідно з п. 2 Постанови КМУ від 13.04.2011 № 466 "Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт" будівельні роботи - роботи з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту.

Відповідно до п. 3.2.21 ДБН А.2.2-3:2014, затверджених Наказом Мінрегіону України від 04.06.2014 р. № 163: Реконструкція - це перебудова прийнятого в експлуатацію існуючого об`єкта, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його технічно-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг.

Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частини.

З наведеного визначення випливає, що законодавство встановлює ряд обов`язкових ознак, які характеризують певні роботи як реконструкцію об`єкта. За відсутності цих ознак у діянні особи, таке діяння не можна кваліфікувати як реконструкція.

Зі змісту оскаржуваної постанови та протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за реконструкцію квартири.

В свою чергу, відповідно до експертного висновку від 23.07.2018 № 1807-23/02-1 у приміщенні, що було об`єктом перевірки, виконуються ремонтні роботи з проведення поточного ремонту. Реконструктивних заходів в процесі проведення поточного ремонту не передбачалося й не виконувалося, про що свідчать результати проведеного натурного огляду. Вказані роботи не призвели до змін геометричних розмірів та (або) функціонального призначення ані об`єкта в цілому, ані його частин. Не відбулось і зупинення експлуатації об`єкта чи його автономних частин на час проведення ремонтних робіт.

Вищезазначене спростовує доводи відповідача про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідачем всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України, не надано жодних належних та допустимих доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення № 230-П за вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 96 КпАП України, прийнята з порушеннями вимог КУпАП, є безпідставною та необґрунтованою.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про визнання протиправною та скасування постанови № 230-П від 25.06.2018 року, а також закриття провадження по справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 пропущено строк на звернення з адміністративним позовом, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки правова оцінка щодо строку звернення позивача до суду з вказаним позовом вже була надана Другим апеляційним адміністративним судом, який ухвалою від 19.02.2019 року скасував ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 13.11.2018 про залишення позовних вимог без розгляду та направив справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 04.10.2019 року по справі № 639/4122/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді І.С. Чалий В.В. Зеленський