Справа № 540/1590/19
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/1590/19
Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

доповідача, судді: Димерлія О.О.

суддів: Танасогло Т.М., Єщенка О.В.

за участю секретаря: Пономарьової Н.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 що діє самостійно та від імені неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 що діє самостійно та від імені неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом до відповідача, в якому просять:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області щодо відмови ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства "АСАНОВ" земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю), що розташована на території Чумацькошляхівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, для ведення фермерського господарства, із земель, раніше наданих в оренду засновнику фермерського господарства Асанову ОСОБА_6 для ведення фермерського господарства, за результатами земельних торгів з продажу права оренди на земельну ділянку, згідно договору оренди землі від 20 грудня 2017 року;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області надати ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства "АСАНОВ" земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) із земель, раніше наданих в оренду засновнику фермерського господарства ОСОБА_5 для ведення фермерського господарства, за результатами земельних торгів з продажу права оренди на земельну ділянку, згідно договору оренди землі від 20 грудня 2017 року;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області у місячний строк з дня набрання постановою законної сили подати до Херсонського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, на підставі положень ст. 118 Земельного кодексу України, позивачі звернулися до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області із заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства "АСАНОВ", земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) (кадастровий номер :09:005:0001), площею 50,00 га, із земель, раніше наданих в користування ОСОБА_5 згідно договору оренди землі, на території Чумацькошляхівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, для ведення фермерського господарства. Однак, на адресу позивачів надійшов лист - відповідь ГУ Держгеокадастру у Херсонській області з відмовою у наданні відповідного дозволу, оскільки згадана земельна ділянка надавалася у користування ОСОБА_5 й право на безоплатну передачу у власність земельної ділянки (паю) має лише він. А в листі, адресованому самому ОСОБА_5 , відповідач послався на п.7 ст. 118 Земельного кодексу України, вказавши, що договір оренди землі укладався з ним до 2024 року, а тому його розірвання можливе лише після закінчення строку дії договору. Позивачі вважають вказану відмову протиправною, оскільки відповідно до приписів ст. 7, 13 Закону України "Про фермерське господарство", а також ст. 31, 32 ЗК України, позивачі як члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність земельних ділянок (паю) за рахунок земель фермерського господарства. Зазначають, що закон, на їх думку, не ставить статус земель фермерського господарства в залежність від того, хто є формальним користувачем земельної ділянки: громадянин - учасник фермерського господарства чи саме господарство як юридична особа. Враховуючи, що ФГ "АСАНОВ" створено за рахунок земельної ділянки, яка надана у користування його засновнику ОСОБА_5 , тому позивачі, як члени цього фермерського господарства, мають право на безоплатне отримання у власність земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю) за рахунок земельної ділянки, яка надана у користування ОСОБА_5 . Крім того, позивачі вказують на те, що відповідач відмовив у наданні їм дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність відповідної земельної ділянки з підстав, не передбачених статтею 118 Земельного кодексу України, що також свідчить про протиправність такої відмови.

За наслідками розгляду зазначеної справи Херсонським окружним адміністративним судом від 16 вересня 2019 прийнято рішення про задоволення позовних вимог.

Визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області та зобов`язано надати ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства "АСАНОВ", земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) із земель, раніше наданих в оренду засновнику фермерського господарства "АСАНОВ" Асанову Тельману Оруджевичу для ведення фермерського господарства згідно договору оренди землі від 20 грудня 2017 року.

В апеляційній скарзі ГУ Держгеокадастру у Херсонській області, посилаючись на помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Зокрема, апелянт, посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 р. у справі № 816/1920/17, вказує на безпідставність висновків суду першої інстанції щодо наявності у позивачів права на надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки земельна ділянка надавалася у користування ОСОБА_5 , а тому право на безоплатну передачу її у власність відповідно до ст. 12, 13 Закону України "Про фермерське господарство" у позивачів відсутнє. Крім того, апелянт зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування в порядку, визначеному законом, однак, відомості щодо припинення права користування ОСОБА_5 спірної земельної ділянки - відсутні. Також апелянт посилається на втручання судом у дискреційні повноваження Управління в частині зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Херсонській області надати позивачам дозвіл на розроблення проекту землеустрою, оскільки суди, на думку апелянта, не вправі втручатися в діяльність державних органів при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, а також не вправі перебирати на себе функції суб`єктів владних повноважень.

Позивачі у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, що ідентичні доводам викладеним у позовній заяві та які узгоджуються з висновками суду першої інстанції, просять апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційних скарг, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга ГУ Держгеокадастру у Херсонській області не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з`ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 20.12.2017 ОСОБА_5 , як переможець земельних торгів, уклав з Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області договір оренди земельної ділянки площею 50 га кадастровий номер :09:005:0001, що розташована за межами населених пунктів на території Чумацькошляхівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, строк дії договору 7 років.

В подальшому ОСОБА_5 заснував фермерське господарство "АСАНОВ", яке зареєстровано 09.02.2018, що підтверджується Статутом фермерського господарства, витягом з ЄДР, та став головою фермерського господарства , а членами фермерського господарства є ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Згідно зі статутом ФГ "АСАНОВ" зазначений договір оренди землі став підставою для створення цього фермерського господарства (п.13.6 Статуту).

На загальних зборах фермерського господарства "АСАНОВ" від 31.10.2018 було вирішено подати клопотання до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про безоплатну передачу у власність членам фермерського господарства земельних ділянок із орендованих за договором оренди землі від 20.12.2017.

Позивачі 12.11.2018 звернулися до ГУ Держгеокадастру у Херсонській області з заявами, якими просили надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства "АСАНОВ", земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю), із земель, раніше наданих у користування (оренду) ОСОБА_5 , згідно договору оренди землі від 20.12.2017 року.

До вказаних заяв, зокрема ОСОБА_5 , додано копію паспортів та ідентифікаційних кодів заявників, копію договору оренди, копію статуту ФГ, копію протоколу зборів членів ФГ, копію витягу з ЄДРЮОФОПГФ.

ГУ Держгеокадастру у Херсонській області, розглянувши заяву ОСОБА_5 , повідомило його з посиланням на п.7 ст. 118 Земельного кодексу України про те, що договір оренди землі укладався з ним на 7 років, а тому його розірвання можливе лише після закінчення строку дії договору. Іншим позивачам була надана відповідь про те, що статтею 32 Земельного кодексу України передбачено, що громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Враховуючи приписи підпункту "в" частини 1 статті 12, ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство" відповідач зазначив, що оскільки бажана земельна ділянка (кадастровий номер :09:005:0001) згідно договору оренди землі перебуває до 2024 року у користуванні ОСОБА_5 , а не у фермерського господарства "АСАНОВ" та відповідно, не у позивачів, як членів господарства, тому відсутні правові підстави для передачі позивачам безоплатно у приватну власність земельних часток (паїв) із зазначеної земельної ділянки. ГУ Держгеокадастру у Херсонській області відмовило у задоволенні заяв позивачів щодо надання їм дозволу у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, а саме ст. 32 Земельного кодексу України, ст. 12, 13 Закону України "Про фермерське господарство".

Вважаючи відмову відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою необґрунтованою, позивачі звернулися до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що законодавством визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, але відповідачем не наведено підстав, передбачених Земельним кодексом України, за яких позивачам відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки, а тому відмова відповідача є протиправною. При цьому, суд першої інстанції вважав, що належним способом відновлення порушених прав позивачів є саме зобов`язання відповідача надати позивачам дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю).

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

В даному випадку є спірним питання щодо відповідності заяви вимогам статті 118 Земельного кодексу України, а саме щодо виду цільового призначення земельної ділянки.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Статтею 32 ЗК України передбачено, що громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Дія частини першої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

01.01.2013 року набрав чинності Закон України № 5245-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності". Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Таким чином, розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності належить до виключної компетенції Держгеокадастру.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України "Про фермерське господарство" землі фермерського господарства можуть складатися із:

а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;

б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;

в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Частинами 2 і 3 статті 13 Закону України «Про фермерське господарство» встановлено, що членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються:

- графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки,

- письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відмова відповідача у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вмотивована невідповідністю виду цільового призначення земельної ділянки, визначених у частині шостій статті 118 Земельного кодексу України.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи земля на яку претендує позивач відноситься до земель сільськогосподарського призначення.

Позивач, вказавши мету використання земельної ділянки (ведення товарного сільськогосподарського виробництва), повідомив, що цільовим призначенням є ведення особистого селянського господарства.

Так, визначення земель сільськогосподарського призначення та порядок їх використання, викладено у статті 22 ЗК України.

Так, як було зазначено вище, пунктом а частини 3 цієї статті встановлено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Класифікацію видів цільового призначення земель затверджено наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 23.07.2010 №548.

Класифікатором передбачено, що землі сільськогосподарського призначення -- землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей; землі, надані для діяльності у сфері надання послуг у сільському господарстві, та інше.

При цьому, розділом 01 секції А "Землі сільськогосподарського призначення" Класифікатора передбачено, що до таких земель належать як землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦП 01.01) так і землі для ведення фермерського господарства (код КВЦП 01.02).

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що землі сільськогосподарського призначення призначенні, зокрема, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в даному випадку звернувся до відповідача з клопотаннями в порядку ст.118 Земельного кодексу України про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно з ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проте, відповідач відмовив у наданні такого дозволу з підстав, не встановлених чинним законодавством.

Згідно з абзацом 3 частини сьомої статті 118 ЗК України особа має право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу, якщо уповноважений орган у місячний строк не надав ні дозволу на його розроблення, ні мотивованої відмови у наданні такого дозволу.

Отже, цією нормою закріплено право громадянина замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу та жодним чином не позбавляє його права на отримання від уповноваженого органу після спливу місячного строку дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні, а також права на судовий захист у випадку неможливості реалізації права на отримання відповідного дозволу (бездіяльності суб`єкта владних повноважень) або відмови у його наданні після спливу місячного строку (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10 липня 2018 року в справі № 806/3095/17, від 17 грудня 2018 року у справі №№509/4156/15-а).

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З іншого боку, подання зацікавленою особою документів, необхідних для розгляду клопотання, не в повному обсязі або виявлення у документах, поданих замовником, недостовірних відомостей об`єктивно перешкоджають розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам умов для реалізації їх прав на землю. Зазначена пропозиція щодо усунення недоліків не може вважатися "відмовою у наданні дозволу" у розумінні частини сьомої статті 118 ЗК України. Проте, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку.

Відсутність рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу в межах встановленого законом місячного строку свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу і надає особі право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу відповідно до абзацу 3 частини сьомої статті 118 ЗК України.

Вказана правова позиція викладена і постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі №509/4156/15-а.

Проте, відповідачем при розгляді клопотання позивача не надана його оцінка на предмет відповідності вимогам статті 118 ЗК України, тому вказане клопотання підлягає розгляду повноважним органом на відповідність вимогам закону, а суд на цьому етапі позбавлений процесуальної можливості приймати рішення за умови не перевірки, не надання оцінки та не встановлення певних обставин суб`єктом владних повноважень з цього питання.

Зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

Прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати дозвіл на розробку проекту землеустрою, без перевірки наявності чи відсутності усіх названих підстав для відмови у видачі дозволу, може бути необґрунтованим та призвести до видачі такого дозволу з порушенням закону.

В даному випадку суб`єкт владних повноважень, розглянувши заяву позивача, відмовив в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки листом, а не шляхом прийняття відповідного рішення, як це передбачено законом.

Однак, у межах справи, що розглядається, виправити цю ситуацію шляхом зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення не можливо, оскільки питання, які необхідно перевірити для прийняття такого судового рішення не входять до предмету судової перевірки, що може призвести до видачі такого дозволу з порушенням закону.

Зокрема, перевірки підлягає питання щодо дотримання ч.2 ст.116 Земельного кодексу України, згідно якої земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції правомірно зазначив, що відмова ГУ Держгеокадастру у Херсонській області у наданні позивачам дозволу на розроблення проекту землеустрою, оформлена листами від 03.12.2018 за №№ 8873/0-3149/0/95-18, 8872/0-3149/0/95-18, не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, а саме ч. 7 ст. 118 ЗК України, а тому є неправомірною та підлягає скасуванню.

Щодо форми рішення уповноваженого органу слід зазначити, що правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333 (далі - Положення № 333) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року за №1391/29521.

Пунктом 8 Положення № 33 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Крім того, згідно з пунктом 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої Наказом Держгеокадастру від 15 жовтня 2015 року № 600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

При цьому пунктом 123 вказаної Інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

В межах даного адміністративного спору позивач звернувся до відповідача не із зверненням, а із відповідною заявою, за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній направив позивачу відповідь у формі листа.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення Головного управління Держгеокадастру в області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Отже, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, Законом України "Про землеустрій", без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України, що свідчить про допущення відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, протиправної бездіяльності стосовно розгляду заяви позивача, що вірно встановлено Херсонським окружним адміністративним судом.

Враховуючи, що відповідачем при розгляді клопотання позивача не надана оцінка на предмет його відповідності вимогам статті 122 ЗК України, колегія суддів вважає правомірним висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а рішення або ухвала суду без змін.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та залишенням без змін рішення суду першої інстанції у відповідності до ст. 139 КАС України апеляційний суд не здійснює зміну розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 що діє самостійно та від імені неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 24.12.2019 року.

Суддя-доповідач: О.О.Димерлій

Суддя: Т.М. Танасогло

Суддя: О.В. Єщенко