Справа № 810/4824/18
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 року м. Київ № 810/4824/18

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Панової Г.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «АДІ» до Головного управління ДФС у Київській області Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про стягнення пені
В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «АДІ» (далі також позивач, ТОВ «ВКФ «АДІ») з позовом до Головного управління ДФС у Київській області (далі також відповідач- 1, ГУ ДФС у Київській області) та Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області (далі також відповідач 2, ГУ ДКС у Київській області), в якому просило суд: стягнути з Державного бюджету України, в особі Головного управління Державної казначейської служби у Київській області, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо - комерційна фірма «АДІ» пеню в розмірі 29 505,75 грн. за період з 14.03.2018 по 10.09.2018 (включно) прострочення відшкодування суми податку на додану вартість у розмірі 397 598,00 грн. за звітний (податковий) період квітень 2016 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що Товариство подало до органу ДФС податкову звітність з податку на додану вартість за квітень 2016 року, де задекларувало до відшкодування з державного бюджету на рахунок платника у банку суму податку у розмірі 2 552 203 грн. За наслідками проведеної контролюючим органом документальної позапланової перевірки вказаної податкової звітності був складений акта від 10.10.2016 №275/10-06-12-01-09/20614845, яким зафіксовано порушення у вигляді завищення заявленого ТОВ «ВКФ «АДІ» бюджетного відшкодування на суму ПДВ 397 598 грн. У зв`язку з цим бюджетне відшкодування було проведено частково, а саме - у сумі 2 154 605 грн., та окремо Товариству надіслано податкове повідомлення-рішення від 27.10.2016 №. В подальшому постановою Київського окружного адміністративного суду від 05.12.2016 у справі № 810/3645/16, що набрало законної сили 30.05.2017, вказане податкове повідомлення-рішення від 27.10.2016 № скасоване. За наведених обставин позивач вважає, що дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування у розмірі 397 598 грн. мали бути внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не пізніше наступного дня за днем набрання постановою суду законної сили (тобто, у строк до 31.05.2017). Проте, орган ДФС не виконав вимоги п. 200.15 ст. 200 Податкового кодексу України та не вніс до Реєстру дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування ТОВ «ВКФ «АДІ» у розмірі 397 598 грн. У зв`язку з цим, на думку позивача, починаючи з 09.06.2017 (тобто, після закінчення 5-денного терміну для перерахування органом казначейства суми бюджетного відшкодування на рахунок платника) сума у розмірі 397 598 грн. вважається бюджетною заборгованістю, на яку нараховується пеня. ТОВ «ВКФ «АДІ» попередньо зверталося до суду із позовом про стягнення з Держави пені за прострочення відшкодування суми ПДВ 397 598 грн. за період з 09.06.2017 по 13.03.2018. Такий позов Товариства був задоволений повністю відповідно до рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.04.2018 у справі 810/3983/17. Враховуючи те, що упродовж періоду з 14.03.2018 по 10.09.2018 ТОВ «ВКФ «АДІ» не отримало узгоджену в судовому порядку суму бюджетного відшкодування ПДВ, позивач змушений звернутися із цим адміністративним позовом до суду про стягнення пені за вказаний період.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.10.2018 відкрито провадження у справі № 810/4824/18 за вказаним позовом та дану справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

28.11.2018 від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (вих. №204/2 від 07.11.2018) з доказами направлення такої іншим учасникам справи. В цій заяві від 07.11.2018 позивач просив суд: стягнути з Державного бюджету України, в особі Головного управління Державної казначейської служби у Київській області, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо - комерційна фірма «АДІ» пеню в розмірі 35 374,29 грн. за період з 14.03.2018 по 16.10.2018 (включно) за прострочення відшкодування суми податку на додану вартість у розмірі 397 598,00 грн. за звітний (податковий) період квітень 2016 року.

Оглянувши та проаналізувавши зміст вказаної заяви про збільшення розміру позовних вимог та додатки до неї суд дійшов висновків, що вона подана позивачем у строк та з дотриманням вимог ст. 47 Кодексу адміністративного судочинства України. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про прийняття такої заяви до розгляду.

Від представника відповідача-1 через канцелярію суду надійшли відзиви на позовну та заяву про збільшення розміру позовних вимог, де останній просив суд відмовити у їх задоволенні. Свої заперечення представник ГУ ДФС у Київській області мотивував тим, що дані про узгоджену ТОВ «ВКФ «АДІ» суму бюджетного відшкодування ПДВ 397 598 грн. по податковій декларації з ПДВ за квітень 2016 року внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ 08.10.2018, - тобто, після отримання постанови Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №810/3645/16. Перерахування узгодженої суми бюджетного відшкодування здійснено органом казначейства 16.10.2018. За наведених обставин представник відповідача вважає, що підстави для стягнення пені за вказаний позивачем період відсутні, оскільки на даний час заявлена сума податку вже відшкодована платнику.

У свою чергу представник позивача подав до суду відповідь на відзив ГУ ДФС у Київській області, у тексті якої послався на хибність правової позиції контролюючого органу щодо відсутності правових підстав для стягнення пені за простроченою бюджетною заборгованістю відшкодування ПДВ, що була наведена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21.01.2014 №К/800/13081/13. Позивач зазначив, що вказана ухвала Вищого адміністративного суду України від 21.01.2014 скасована постановою Верховного Суду України від 03.06.2014 №21-131а14 як така, що не узгоджується з вимогами законодавства через неправильне застосування норм матеріального права. Натомість переглядаючи рішення суду касаційної інстанції в адміністративній справі за позовом юридичної особи про стягнення суми бюджетного відшкодування ПДВ та пені за прострочення за погашення заборгованості з повернення такого бюджетного відшкодування Верховний Суд України дійшов наступних правових висновків: «На суми податку, не відшкодовані протягом визначених статтею 200 ПК строків, які вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ, нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення. Неподання органом державної податкової служби після закінчення перевірки до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення у зв`язку з цим заборгованості бюджету з ПДВ, не позбавляє платника податку права пред`явити вимоги про стягнення зазначеної пені». Також позивач послався на правову позицію Вищого адміністративного суду України (постанова від 17.11.2014 №К/800/38736/14), згідно якої визнається безспірність права платника податку на отримання пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ, незалежно від того, чи виконав суб`єкт владних повноважень свій обов`язок з подання у 5-денний строк після закінчення перевірки висновку до органу казначейства із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. У зв`язку з наведеним представник позивача вважає, що наведені відповідачем у відзивах доводи не спростовують заявлених позовних вимог.

Відповідач-2 відзив на позовну заяву, клопотання (заяви) та додаткові документи до суду не подав, хоч був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, а також про дату, час і місце розгляду справи.

22.01.2019 у призначене судове засідання сторони явку своїх уповноважених представників не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. При цьому, від представника позивача через канцелярію суду надійшло клопотання від 22.01.2019 про здійснення подальшого розгляду справи без участі представника товариства, в порядку письмового провадження.

Враховуючи наведені обставини та відповідно до ч. 3 ст. 194, ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, судом вирішено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі матеріалів.

Розглянувши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ТОВ «ВКФ «АДІ» у поданій до ДПІ у м. Славутич ГУ ДФС у Київській області податковій звітності з податку на додану вартість (податкова декларація реєстр. № від 20.05.2016, заява про повернення суми бюджетного відшкодування, - додаток 4 до вказаної податкової декларації) задекларувало за звітний період квітень 2016 року суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку (ряд. 20.2.1) у розмірі 2 552 203 грн.

За наслідками подання позивачем вказаної податкової звітності Броварська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області провела документальну позапланову виїзну перевірку з питань правомірності нарахування ТОВ «ВКФ «АДІ» сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за квітень 2016 року, результати якої оформлено актом від 10.10.2016 №275/10-06-12-01-09/20614845. За висновками цього акта перевірки контролюючий орган встановив порушення Товариством вимог п.п. 200.1, 200.2, 200.4, 200.14 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвели до заниження податкових зобов`язань за травень 2015 квітень 2016 року на загальну суму 397 598 грн., в результаті чого: завищено бюджетне відшкодування у зменшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість за звітний період квітень 2016 року на 308 954 грн.; занижено суму податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за листопад 2015 року в розмрі 89 244 грн.

На підставі висновків цього акта перевірки Броварською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.10.2016 №, яким визначено ТОВ «ВКФ «АДІ» до сплати грошове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 496 997 грн. (з них 397 598 грн. за основним платежем, 99 399 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Не погоджуючись із правомірністю податкового повідомлення-рішення від 27.10.2016 №, ТОВ «ВКФ «АДІ» подало до Київського окружного адміністративного суду адміністративний позов про визнання протиправним та скасування вказаного податкового повідомлення-рішення. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 05.12.2016 у справі №810/3645/16 такий позов ТОВ «ВКФ «АДІ» задоволено повністю (копія цієї постанови суду наявна у матеріалах справи). А саме адміністратвиним судом визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Броварською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 27.10.2016 №.

В подальшому ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2017 (текст якої розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за наступним посиланням: http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/66596286) Броварській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області відмовлено у відкритті апеляційного провадження за поданою апеляційною скаргою на постанову Київського окружного адміністративного суду від 05.12.2016. Постановою Верховного Суду від 04.09.2018 (номер адміністративного провадження К/9901/39600/18, текст якої розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за наступним посиланням: http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/76274933) касаційну скаргу Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області залишено без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2017 у справі №810/3645/16 - без змін.

Зі змісту виданого Київським окружним адміністративним судом на виконання постанови суду від 05.12.2016 у справі №826/3645/16 виконавчого листа та в розумінні норм ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній до 15.12.2017) вбачається, що постанова Київського окружного адміністративного суду від 05.12.2016 набрала законної сили з 30.05.2017.

У подальшому, у зв`язку з неотриманням після набранням постановою Київського окружного адміністративного суду від 05.12.2016 у справі №826/3645/16 законної сили суми заявленого за квітень 2016 року бюджетного відшкодування ПДВ в частині 397 598 грн., ТОВ «ВКФ «АДІ» звернулося до Київського окружного адміністративного суду з адміністративном позовом з вимогами до Головного управління ДФС у Київській області, Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області та Головного управління Державної казначейської служби у Київській області про стягнення з Державного бюджету України пені у розмірі 27 060,51 грн. за прострочення відшкодування суми податку на додану вартість у розмірі 397 598 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19.04.2018 у справі № 810/3983/17 вказаний позов ТОВ «ВКФ «АДІ» був задоволений повністю (копія такого рішення суду наявна у матеріалах справи). А саме вирішено стягнути на користь ТОВ «ВКФ «АДІ» () пеню у розмірі 45 318,22 грн. за період з 09.06.2017 по 13.03.2018 прострочення відшкодування суми податку на додану вартіть у розмірі 397 598 грн. Приймаючи дане рішення Київський окружний адміністративний суд виходив з наступних мотивів: відповідно до вимог норм п. 200.15 ст. 200 Податкового кодексу України за наслідками закінчення процедури оскарження у судовому порядку податкового повідомлення-рішення від 27.10.2016 № та набрання постановою суду від 05.12.2016 контролюючий орган зобов`язаний був на наступний робочий день після отримання відповідного рішення суду (тобто, до 31.05.2017) внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника. Однак, у зв`язку з тим, що ГУ ДФС у Київській області не виконало ці вимоги Податкового кодексу України позивач звернувся до суду та просив зобов`язати податковий орган внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про узгодження заявленої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у сумі 397 598 грн. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 11.08.2017 у справі №810/1981/17 (текст якої розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за наступним посиланням: http://reyestr.court.gov.ua/Review/68262504), що набрала законної сили з 05.09.2017, задоволено позов ТОВ «ВКФ «АДІ» та зобов`язано Броварську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодро узгодженої суми бюджетного відшкодування ТОВ «ВКФ «АДІ» за квітень 2016 року у сумі 397 598 грн. Беручи до уваги наведені обставини та зміст норм п. 200.12, 200.13 і 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України, суд дійшов висновків, що граничний строк перерахування Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області бюджетного відшкодування у розмірі 397 598 грн. на рахунок ТОВ «ВКФ «АДІ» сплив 08.06.2017, а тому починаючи з 09.06.2017 вказана сума вважається бюджетною заборгованістю, на яку підлягає нарахування пеня.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2018 (текст якої розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за наступним посиланням: http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/76660710) апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.04.2018 залишено без задоволення, а вказане рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №810/3983/17 (номер адміністративного провадження К/9901/1440/19, текст якої розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за наступним посиланням: http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/80036783) відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.04.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2018.

Таким чином, в розумінні норм ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній з 15.12.2017) рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.04.2018 у справі №810/3983/17 набрало законної сили з 20.09.2018.

Суд також встановив, що своїм листом від 08.10.2018 №17363/10/10-36-12-02-11 Головне управління ДФС у Київській області повідомило позивача, що згідно Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 №26, та з урахуванням вимог п.п. 200.7, 200.15 ст. 200 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДФС у Київській області 08.10.2018 по ТОВ «ВКФ «АДІ» до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ внесено дані про узгодження заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ по податковій декларації з податку на додану вартість за квітень 2016 року в сумі 397 598 грн. Перерахування узгодженої суми бюджетного відшкодування буде здійснено органом казначейства відповідно до п. 200.13 ст. 200 Податкового кодексу України.

У тексті своєї заяви про збільшенян розміру позовних вимог (вих. №204/2 від 07.11.2018) ТОВ «ВКФ «АДІ» підтвердило обставину надходження 16.10.2018 на рахунок Товариства суми податку на додану вартість у розмірі 397 598 грн. та відповідно про факт отримання узгодженого бюджетного відшкодування ПДВ з порушенням законодавчо встановлених строків на його повернення платнику.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За змістом п. 200.14 ст. 200 ПК України якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

У таких випадках п. 200.15 ст. 200 ПК України визначено, що у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

У разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобов`язання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків.

Порядок ведення та форма Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування затверджуються Кабінетом Міністрів України, - а саме постановою Кабінету міністрів України від 25.01.2017 №26 «Про затвердження Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість».

Зі змісту наведених вище норм ПК України та положень Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість вбачається, що законодавцем чітко визначений суд обов`язок органу ДФС за результатами судового оскарження, на наступний робочий день після набрання судовим рішенням законної сили внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

Відповідно до п. 200.13 ст. 200 ПК України, на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів.

Дослідивши та проаналізувавши надані сторонами документи і матеріли, а також усні пояснення представників позивача і відповідача-1, суд приходить до висновку, що з набранням з 30.05.2017 постановою Київського окружного адміністративного суду від 05.12.2016 у справі №810/3645/16 законної сили у ТОВ «ВКФ «АДІ» виникло право на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість в частині суми 397 598 грн., а у контролюючого органу - обов`язок на наступний робочий день після отримання відповідного рішення апеляційного суду внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодження сум бюджетного відшкодування платника податку (позивача) за квітень 2016 рік у розмірі 397 598 грн. Проте контролюючий орган передбачених податковим законодавством дій щодо внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних щодо узгодження сум бюджетного відшкодування платника податку - ТОВ «ВКФ «АДІ», заявлених ним за квітень 2016 року у розмірі 397 598 грн. не вчинив.

У свою чергу обставина невнесення органом ДФС вказаної інформації до Реєстру призвело до того, що орган Казначейства не зміг своєчасно перерахувати суму завленого бюджетного відшкодування з казначейського рахунку на поточний банківський рахунок позивача. Таким чином, право позивача на своєчасне отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість з бюджету було порушено, а неповернута вчасно сума бюджетного відшкодування відповідно набула статусу простроченої.

Дані обставини були встановлені та доведені в судовому порядку під час розгляду Київським окружним адміністративним судом справ № 810/3983/17 і № 810/1981/17. Рішення Київського окружного адміністративного суду у цих адміністративних справах за позовами ТОВ «ВКФ «АДІ» набрали законної сили та відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України мають преюдиційне значення при вирішенні даного спору.

Відповідно до п. 200.23 ст. 200 ПК України, суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

В силу приписів ч. 2 ст. 6 Кодексу про адміністративне судочинство України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV, суд при вирішенні судових справ має застосувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У контексті з наведеним суд враховує те, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини наголошує, що поняття «майно» у першій частині ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05.01.2000) (Beyeler v. Italy, заява №33202, § 100)).

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.06.2014 (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви №68385/10 та №71378/10, § 35)).

Також Європейський суд з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Інтерсплав проти України» від 09.01.2007 зазначив, що юридична особа-платник податку на додану вартість мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 31-32). Європейський суд з прав людини констатував порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації податку на додану вартість у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).

Тобто, податкове законодавство передбачає право платника податку на додану вартість на повернення суми бюджетного відшкодування, платник податку у цій справі має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету податку на додану вартість, що охоплюються поняттям «майно» в аспекті частини першої ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950.

Крім того, у п. 74 рішення у справі «Лелас проти Хорватії» і п. 70 рішення у справі «Рисовський проти України» Європейський суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування» та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що: держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу. Принцип «належного урядування» передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, якщо воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи викладене вище суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача у даному випадку, є прийняття судового рішення про стягнення на користь позивача з Державного бюджету України через орган Казначейства (відповідача-2) пені за несвоєчасне відшкодування з державного бюджету сум ПДВ 397 598 грн. за заявлений позивачем період з 14.03.2018 по 16.10.2018 у сумі 49 110,43 грн., що розрахована настпним чином:

- за період з 14.03.2018 по 12.07.2018 (121 день), що становить: 397 598,00 х (17%/100% х 120%/100%) х 121 днів / 365 днів = 26 888,52 грн.;

- за період з 13.07.2018 по 06.09.2018 (56 днів), що становить: 397 598 х (17,5%/100% х 120%/100%) х 56 днів / 365 днів = 12 810,28 грн.;

- за період з 07.09.2018 по 16.10.2018 (40 днів), що становить: 397 598 х (18%/100% х 120%/100%) х 40 днів / 365 днів = 9 411,63 грн.

Отже, враховуючи наведений розрахунок, судом визначено, що сума пені, яка підлягає стягненню на користь позивача складає 49 110,43 грн. При цьому, суд на підставі приписів частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України виходить за межі позовних вимог з метою ефективного судового захисту прав позивача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної заяви додане платіжне доручення № 356 від 10.09.2018 про сплату ним судового збору за подання даного адміністративного позову у загальній сумі 1 762 грн.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви ТОВ «ВКФ «АДІ» у повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача суму сплаченого ним судового збору з ГУ ДФС у Київській області за рахунок бюджетних асигнувань останнього.

Керуючись статтями 9, 14, 73 78, 90, 143, 242 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області (01196, м. Київ, бул. Лесі Українки1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «АДІ» () пеню за несвоєчасне бюджетне відшкодування за період з 14.03.2018 по 16.10.2018 у розмірі 49 110,43 грн.

3. Присудити здійснені Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «АДІ» (, адреса: 07101, Київська обл., м. Славутич, Таллінський квартал, 25/1) документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області (, адреса: 03680, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.