Справа № 480/2701/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 р.Справа № 480/2701/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Шаповал М.М., м. Суми) від 01.10.2019 року (повний текст складено 07.10.2019 року) по справі № 480/2701/19

за позовом ОСОБА_1

до Сумської митниці ДФС

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 03.07.2019 р. № UA 805000/2019/000187/1; визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03.07.2019 р. № UA 805180/2019/00420.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27.06.2019 р. уповноваженою позивачем за договором доручення на надання митно-брокерських послуг декларантом приватною фірмою "Сумизовніштранс" подано до митного оформлення електронну декларацію № UA805180/2019/018248 стосовно придбаного ним легкового автомобіля, б/в, марки "VOLKSWAGEN", модель "TIGUAN", ідентифікаційний номер (VIN) 3VV0B7AXXJM028290, календарний рік виготовлення 2017, модельний рік виготовлення 2018. Митна вартість заявлена у 7728 доларів США. Митну вартість транспортного засобу визначено за основним методом за ціною договору (вартість операції). Після прийняття декларації інспектором митниці направлено декларанту електронне повідомлення щодо підтвердження заявленої митної вартості і обраний метод її визначення. Запропоновано надати документи або їх засвідчені копії. У відповідь на цей запит, декларантом було додатково надіслано документи та повідомлено про відсутність інших документів, ніж ті, що зазначені в митній декларації та надані додатково. Проте, 03.07.2019 р. Сумською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості автомобіля № UA 805000/2019/000187/1 та надано картку відмови у митному оформленні № UA 805180/2019/00420, згідно з якими вартість автомобіля, що визначена декларантом для цілей нарахування митних платежів, було відхилено та визначено митну вартість за резервним методом в розмірі 12903 доларів США. Підставами коригування митної вартості стала цінова інформація щодо імпортних операцій ЄАІС ДФС України. На думку позивача, декларантом було подано всі необхідні документи, які належним чином оформлені та містили необхідну інформацію про вартість товару.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 01.10.2019 року по справі № 480/2701/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з метою митного оформлення придбаного автомобіля, який був у вжитку, марки "VOLKSWAGEN", модель "TIGUAN", ідентифікаційний номер (VIN) 3VV0B7AXXJM028290, календарний рік виготовлення 2017, модельний рік виготовлення 2018, декларантом позивача 27.08.2019 р. до митного поста "Центральний" Сумської митниці ДФС було подано електронну митну декларацію (далі МД), якій був присвоєний номер UA805180/2019/018248, для оформлення в митний режим імпорт (а.с. 15-16). Митну вартість транспортного засобу визначено за основним методом - за ціною договору (вартість операції). В графі 42 митної декларації "ціна товару" зазначено 7728 доларів США, в графі 45 "коригування" вказано 212680,35 гривень, в графі 23 "курс валюти" - 26,166382 гривень (а.с. 15).

До вказаної митної декларації декларантом долучено скан-копії: "Bill of sale" від 11.04.2019 (а.с. 17); "Certificate of title" із зняттям показників з одометра та свідчення продавця № 20200 від 13.03.2019 (а.с. 22); акт про проведення огляду № UA500650/2019/2117 від 26.06.2019; висновок спеціаліста № 27062491 від 27.06.2019; коносамент № 19071794 від 15.04.2019 (а.с. 19); договір про надання послуг митного брокера № 1162 від 25.06.2019; паспорт громадянина України з відмітками про реєстрацію місця проживання в Україні (а.с. 49-50); довіреність від 24.06.2019; квитанція № 42297368 від 25.06.2019 р.

За результатами здійснення митного контролю щодо правильності визначення митної вартості товару, у зв`язку з виявленими розбіжностями, декларанту було направлено повідомлення № UA805180/2019/018248 від 01.07.2019 про необхідність надання документів, що підтверджують вартість транспортного засобу, а саме зазначену в касових або товарних чеках, ярликах, інших банківських платіжних документах (а.с. 33).

У відповідь на електронний запит посадової особи відповідача, декларантом позивача до Сумської митниці ДФС направлено лист від 01.07.2019 р., яким додатково були надані документи: на підтвердження оплати за транспортний засіб в сумі 7728 доларів США - платіжні доручення в іноземній валюті (SWIFT) від 04.04.2019 та від 02.05.2019 про перерахування коштів за автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN в сумі 5000 доларів США та 2734 доларів США відповідно та на підтвердження транспортних витрат - накладна (Invoice) № 393749 від 02.05.2019 р., відповідного до якої витрати на транспортування товару становлять 400 доларів США. Зазначено, що інші документи крім тих, що у митній декларації та додатково надані - відсутні (а.с. 42).

У зв`язку з наведеним, відповідач 03.07.2019 р. здійснив коригування митної вартості транспортного засобу та виніс оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів № UA805000/2019/000187/1, яким митну вартість пред`явленого позивачем для митного оформлення автомобіля визначено на рівні 12903 доларів США (а.с. 43-44). Відповідач, за результатами розгляду поданої уповноваженою особою декларанта митної декларації та доданих до неї документів, відмовив у митному оформленні транспортного засобу за заявленою митною вартістю у зв`язку з тим, що митна вартість товару визначена за резервним методом. Основний метод не застосований у зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не є об`єктивними та достатньо підтвердженими документально. Також, 03.07.2019 р. відповідачем винесено картку відмови у прийнятті митної декларації № UA805180/2019/00420 (а.с. 46-47).

Не погодившись з такими рішеннями митного органу, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскаржувані рішення Сумської митниці ДФС відповідають критеріям правомірності, встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України, у зв`язку з чим, позовні вимоги є необґрунтованими.

В доводах апеляційної скарги позивач по справі послався на те, що у відповідача була можливість впевнитися в достовірності та точності розрахунку заявленої митної вартості, за результатами опрацювання поданих до митного оформлення документів. Вимога про надання декларантом додаткових документів базується виключно на тому, що в деяких документах складених до сплати позивачем коштів за автомобіль покупцем зазначена інша особа ніж позивач, що жодним чином не впливає на митну вартість автомобіля. Вказав, що митним органом не надано до суду жодних доказів стосовно наявності саме обґрунтованого сумніву у правильності визначення декларантом митної вартості товару, у вимозі про надання додаткових документів про те, що подані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар; митний орган також не дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем, який вплинув на заявлену декларантом митну вартість. відповідачем у рішення про коригування митної вартості товарів, зазначено, що основний метод не застосовувався тому, що використані декларантом відомості не є об`єктивними та достатньо підтвердженими документально, тобто у спірному рішення така підстава відмови як відсутність документів, що підтверджують заявлену митну вартість товарів відсутня, натомість саме це є підставою для відмови у застосування основного методу. Також вказав, що суд першої інстанції не взяв до уваги банківську виписку Turbo SWIFT від 03.07.2019 р. відповідно до якої 04.04.2019 року ОСОБА_1 за придбання автомобіля VOLK TIGUAN, ІНТЗ (VIN) 3VV0B7AXXJM028290 були перераховані кошти в сумі 2728 доларів США, а платіжне доручення (SWIFT) від 02.05.2019 р. про перераховані кошти в розмірі 2734 доларів США за інший автомобіль був наданий відповідачу помилково. Отже, наведене в сукупності спростовує те, що числові значення складових митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, не були підтверджені документально та відповідач не мав жодних підстав для витребування додаткових документів.

Щодо зазначених митним органом розбіжностей, апелянт вказує, що відповідно до поданого Certificate of title від 13.03.2014 р. № 20200 після продажу на аукціоні «Copart» 03.04.2019, право власності на ТЗ набув Zhosan Artem Henadiovych, Prokofiev street 30, Sumy, але це не відповідає дійсності оскільки в паспорті на транспортний засіб та в доданому до нього знятті показників з одометра та свідчення продавця, останній дійсно був зазначений покупцем, але з документів наданих відповідачу можливо достовірно встановити, що саме позивач після сплати коштів за цей автомобіль став його покупцем та власником, що також підтверджується і внутрішнім коносаментом (House Bill of lading) № 19071794 від 15.04.2019 року, який являється договором морського перевезення та визначає право власності на товар, який перевозиться та який має отримати лише його власник, тобто позивач, як вантажоодержувач. Факт зазначення покупцем ОСОБА_2 у вказаному документі ніяким чином на ціну товару не впливає. Щодо твердження митного органу про те, що наданий Іnvoice від 02.05.2019 № 383749 від Atlantik ОСОБА_3 до ОСОБА_1 на загальну суму 400 доларів США, не мітить жодних банківських реквізитів та термінів для перерахування коштів, а також не надано документів стосовно витрат на транспортування оцінюваного товару до порту відправлення, витрат на навантаження на судно та обробку оцінюваного товару, пов`язаного із транспортуванням до порту ввезення на митну територію України, апелянт вказав, що саме таку накладну на транспортування автомобіля позивач отримав від компанії перевізника, яка зазначена експедитором в коносаменті (House Bill of lading) № 19071794 від 15.04.2019 року. А оскільки кошти в сумі 400 доларів США були сплачені за вказаним рахунком готівкою при видачі автомобіля в порту, то банківські документи, які б підтверджували витрат на транспортування оцінюваного товару відсутні. Щодо твердження митного органу про те, що між декларантом та митним органом проведено консультацію, апелянт вказує, що це не відповідає дійсності.

Також апелянт вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки здійсненню відповідачем коригування митної вартості за резервним методом, оскільки у разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган зазначає докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598). В той же час, відповідач належним чином не обґрунтував підстави і правомірність використання у спірному випадку цінової інформації щодо імпортних операцій ЄАІС ДФС України, яка міститься в МД № UA500650/2019/027704 від 22.06.2019 р. та визначення митної вартості за резервним методом в розмірі 12903 доларів США, замість заявленої митної вартості у розмірі 7728 доларів США.

Апелянт також послався на те, що суд першої інстанції у своєму рішенні не врахував те, що відповідачем були порушені строки митного оформлення та прийшов до помилкових висновків, щодо наявності у митного органу обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Митного кодексу України (далі МК України) визначено, що законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Положеннями ст. 246 МК України встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (стаття 248 МК України).

Згідно з ч. 8 ст. 257 МК України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 МК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно з ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Положеннями ст. 53 Митного кодексу України закріплено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина 2).

Відповідно до ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, орган доходів і зборів має право, зокрема, у встановлених випадках, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені форми митного контролю.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування.

Відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, орган доходів і зборів може виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 МК України).

Аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була висловлена в постанові від 20.02.2018 р. в справі № 809/1884/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, враховує вказані висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з матеріалів справи, декларантом позивача були надані митному органу документи для підтвердження заявленої митної вартості при здійсненні митного оформлення, а саме: "Bill of sale" від 11.04.2019 (а.с. 17); "Certificate of title" із зняттям показників з одометра та свідчення продавця № 20200 від 13.03.2019 (а.с. 22); акт про проведення огляду № UA500650/2019/2117 від 26.06.2019; висновок спеціаліста № 27062491 від 27.06.2019; коносамент № 19071794 від 15.04.2019 (а.с. 19); договір про надання послуг митного брокера № 1162 від 25.06.2019; паспорт громадянина України з відмітками про реєстрацію місця проживання в Україні (а.с. 49-50); довіреність від 24.06.2019; квитанція № 42297368 від 25.06.2019 р. Додатково, у відповідь на електронний запит посадової особи відповідача, декларантом позивача до Сумської митниці ДФС направлено лист від 01.07.2019 р., надані документи: на підтвердження оплати за транспортний засіб в сумі 7728 доларів США - платіжні доручення в іноземній валюті (SWIFT) від 04.04.2019 та від 02.05.2019 про перерахування коштів за автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN в сумі 5000 доларів США та 2734 доларів США відповідно та на підтвердження транспортних витрат - накладна (Invoice) № 393749 від 02.05.2019 р., відповідного до якої витрати на транспортування товару становлять 400 доларів США. Зазначено, що інші документи крім тих, що у митній декларації та додатково надані - відсутні (а.с. 42)

Суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини 2 наведеної статті МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частиною 3 статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 Митного кодексу України).

Згідно частини 5 вказаної статті Кодексу у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 Митного кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування, зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.

Зі змісту рішення про коригування митної вартості товару вбачається, що підставою для такого коригування вказано: наданий декларантом "Bill of sale" від 11.04.2019 р., в якому містяться наступні відомовсті: продавець "Dependable auto sales" INC, продавець зазначає, що отримав від ОСОБА_1 7728 дол.США за транспортний засіб VOLKSWAGEN TIGUAN, VIN 3 НОМЕР_1 , але на вимогу митного органу не надано жодного банківського платіжного документу, що підтверджував би оплату за "Bill of sale" від 11.04.2019 р.; декларантом додатково було надано банківський платіжний документ Swift від 04.04.2019. Відповідно до графи 50F кошти в розмірі 5000 USD перерахував ОСОБА_4 , у графі 59F отримувачем коштів є Copart Inc, у графі 70 призначення платежу зазначено "of саг 18 VOFK TIGUAN S lot 55550278 vin 3VV0B7AXXJM028290"; декларантом додатково було надано банківський платіжний документ Swift від 02.05.2019. Відповідно до графи 50F кошти в розмірі 2734 USD перерахував ОСОБА_5 , у графі 70 призначення платежу зазначено "of car invoice 894589 lot 31378879 vin НОМЕР_2 ; відповідно до "Sertificate of title", після продажу автомобіля власником автомобіля є ОСОБА_2 ; наданий інвойс від 02.05.2019 № 383749 до ОСОБА_5 на загальну суму 400 USD не містить відповідних банківських реквізитів та термінів перерахування коштів. Також не надано документів стосовно витрат на транспортування оцінюваного товару до порту відправлення, витрат на навантаження на судно та обробку оцінюваного товару, пов`язаного з його транспортуванням до порту перевезення на митну територію України.

З наданих позивачем до митного органу документів вбачається, що митної вартості автомобіля, яка заявлена декларантом, не включено однієї із складових митної вартості, а саме витрат на транспортування, тому метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не міг бути застосований, оскільки в межах цих правовідносин судом встановлено, що позивачем не було зазначено в митній декларації та не підтверджено документально сплату саме 400 дол.США за транспортні витрати. Відсутність цієї складової митної вартості товару є підставою, у відповідності до ч. 2 ст. 58 МК України, для застосування митним органом другорядного методу визнання митної вартості, що і було зроблено відповідачем та спростовує доводи апелянта про неправомірність застосування митним органом саме другорядного методу. При цьому, другорядні методи визначення митної вартості (за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості та на основі додавання вартості (обчислена вартість) не використовувалися з причин відсутності необхідної інформації, а тому, керуючись положеннями ст. 64 МК України, коригування митної вартості заявленого транспортного засобу здійснювалось за резервним методом.

Також суд зазначає, що безпідставними є посилання позивача на те, що ціна товару (автомобіля) у розмірі 7728 дол.США повністю підтверджується наданим ним чеком (Bill of sale) від 11.04.2019 р., оскільки відповідно до п. п. 4, 5 ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, та інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Судовим розглядом встановлено, що декларантом додатково було надано банківський платіжний документ Swift від 02.05.2019 р. Відповідно до графи 50Е кошти в розмірі 2734 USD перерахував ОСОБА_5 , у графі 70 призначення платежу зазначено «of carinvoice 894589 lot 31378879 vin JA32U2FW5HU508388 (в той час, як позивачем фактично придбавався автомобіль з VIN-кодом 3VV0B7AXXJM028290). В свою чергу, у графі 50Е Swift-платежа від 04.04.2019 р. кошти в розмірі 5000 USD у перерахував ОСОБА_4 , а у графі 70 призначення платежу зазначено «of саr 18 VOLK TIGUAN S lot 55550278 vin 3VV0B7AXXJM028290», тобто, фактично позивачем документально підтверджено лише оплату за придбаний автомобіль у розмірі 5000 USD. Наданий позивачем документ Swift від 02.05.2019 р. не може слугувати належним доказом підтвердження вартості автомобіля, оскільки фактично стосується іншого авто (вказано інший VIN-код).

Посилання позивача на те, що вказаний документ наданий до митного органу помилково, суд вважає необґрунтованим, оскільки обов`язок доведення митної вартості товару покладений саме на позивача.

Що стосується посилання апелянта на те, що відповідачем незаконно були витребувані додаткові документи, суд зазначає, що згідно з п. 1, ч. 2. ст. 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.

Судовим розглядом встановлено, що під час перевірки наданих позивачем документів дійсно містилися розбіжності, зокрема і щодо того, що у митниці була наявна інформація щодо значно вищого рівня митної вартості ідентичного товару, митне оформлення якого уже здійснено (МД № UА500650/2019/027704 від 22.06.2019) р., а тому ця обставина, в межах спірних правовідносин, може вважатись обґрунтованим сумнівом у достовірності поданих декларантом відомостей.

Що стосується посилання апелянта на те, що митним органом консультації не проводились, суд зазначає, що згідно наданого відповідачем скріншота з АСМО «Інспектор», вбачається, що митним брокером здійснювалася переписка з інспектором Сумської митниці ДФС, тобто обмін такими повідомленнями є підтвердженням проведених консультацій. Крім того, як вказав представник відповідача, обмін інформацією проводився і в усному порядку, так як вимоги декларанта проводити консультації у письмовому вигляді не було.

Що стосується посилання апелянта на те, що придбаний ним автомобіль мав пошкодження, а тому є незрозумілими підстави для визначення митної вартості за ціновою інформацією, операцій ЄАІС ДФС України: по МД № UА500650/2019/027704 від 22.06.2019 р., яка не була надана відповідачем в якості доказу до суду та на яку відсутні посилання щодо оформлення в Сумській митниці, та невідомо за яким принципом було обрано саме цю декларацію, які пошкодження (ідентичні) мав автомобіль, вартість якого декларувалась, а також посилання на те, що відповідач жодним чином не обґрунтовував, чому взяв до уваги саме цю декларацію, а не іншу в якій би ціна за аналогічний автомобіль була б нижча, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що витяг з МД № UА500650/2019/027704 від 22.06.2019 р. був наданий відповідачем до суду першої інстанції разом з відзивом на позовну заяву (а.с. 67). Крім того, чинне законодавство не встановлює обов`язку митного органу обґрунтовувати в графі 33 Рішення про причини обрання саме взятої за основу МД № UА500650/2019/027704 від 22.06.2019 р. Оскільки у графі 33 Рішення, у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів за резервним методом, зазначається докладна інформація та джерела, які використовувались митним органом при її визначенні з обов`язковим зазначенням номера декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів. Ці положення законодавства були дотримані інспектором митниці при заповненні графи 33 Рішення про коригування митної вартості.

Крім того, яка вказав представник відповідача, під час консультацій, інспектором митниці пояснювались причини для взяття за основу МД № UА 500650/2019/027704 від 22.06.2019 р., де зазначалось, що це оформлення ідентичного транспортного засобу було одне з найближчих до оформлення товару, яке здійснювалось позивачем. На підтвердження цього відповідачем надано скріншот з АСМО «Інспектор», з якого вбачається, що ідентичний товар найближчий до митного оформлення був один (а.с. 165).

Крім того, при застосуванні митним органом ч. 4 ст. 64 МК України, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод. В той же час, такої вимоги від брокера не було, тому письмових обґрунтувань про митну вартість не здійснювалось.

На підставі наведених вище обставин, колегія суддів зазначає, що в межах цих правовідносин митним органом було доведено обставини, які давали підстави для сумнівів щодо достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною вказаною у договорі та оскільки позивачем заявлену ним митну вартість не підтверджено, відповідач дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для прийняття рішення про коригування митної вартості імпортованого автомобіля.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.10.2019 року по справі № 480/2701/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.10.2019 року по справі № 480/2701/19 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.10.2019 року по справі № 480/2701/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 23.12.2019 року