Справа № 320/1608/19
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1608/19 Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області в особі ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області про визнання неправомірними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

02.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області, в якому просив:

- визнати неправомірними дії відповідача у видачі позивачу довідки про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження в період з 13.07.1986 по 16.07.1986 без урахування нарахування та виплати додатково коштів за: одноразову виплату коштів в сумі 855 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання; премію за роботу в зоні відчуження в розмірі 500 крб.; добові в сумі 14 крб.; за харчування 11 крб. 40 коп;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача недоплачену суму за роботу в зоні відчуження в період з 13.07.1986 по 16.07.1986, а саме: одноразову виплату коштів в сумі 855 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання; премію за роботу в зоні відчуження в розмірі 500 крб.; добові в сумі 14 крб.; за харчування 11 крб. 40 коп.;

- зобов`язати відповідача видати позивачу довідку про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження в період з 13.07.1986 по 16.07.1986, з урахуванням виплат , а саме: одноразову виплату коштів в сумі 855 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання; премія за роботу в зоні відчуження в розмірі 500 крб.; добові в сумі 14 крб.; за харчування 11 крб. 40 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач під час проходження служби в органах внутрішніх справ приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, проте відповідач не правильно провів перерахунок заробітної плати для призначення пенсії, внаслідок чого вказане призвело до суттєвого заниження розміру пенсії позивача.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23.08.2019 позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправними дії ліквідаційної комісії Головного Управління МВС України в Київській області щодо видачі позивачу довідки про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження в період з 13.07.1986 по 16.07.1986 без урахування нарахування та виплати додатково коштів за: одноразову виплату коштів в сумі 855 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання; премію за роботу в зоні відчуження в розмірі 400 крб.; добові в сумі 14 крб.; за харчування 11 крб. 40 коп.; зобов`язано ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Київській області нарахувати та виплатити на користь позивача недоплачену суму за роботу в зоні відчуження в період з 13.07.1986 по 16.07.1986, а саме: одноразову виплату коштів в сумі 855 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання; премію за роботу в зоні відчуження в розмірі 400 крб.; добові в сумі 14 крб.; за харчування 11 крб. 40 коп.; та зобов`язано Ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Київській області видати позивачу нову довідку встановленого зразка про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження в період з 13.07.1986 по 16.07.1986, з урахуванням виплат, а саме: одноразової виплати коштів в сумі 855 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання; премії за роботу в зоні відчуження в розмірі 400 крб.; добових в сумі 14 крб.; за харчування 11 крб. 40 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

Приймаючі рішення у справі суд першої інстанції зазначив, що дії щодо невиплати зазначених сум є протиправними, оскільки наділивши позивача певними соціальними гарантіями, що випливають з його статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, інваліда із захворюванням, пов`язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи, держава взяла на себе публічне зобов`язання забезпечити належний матеріальний рівень цих осіб.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідач діяв в межах повноважень.

Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст.311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія І), йому присвоєно інвалідність ІІ групи (довічно) внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, у зв`язку з чим він має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вказане підтверджується копіями відповідних посвідчень та довідки МСЕК (а.с.20,21).

Позивач перебуває на обліку в Фастівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області, отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до трудової книжки позивач з 02.08.1976 по 17.11.1998 працював в органах внутрішніх справ України, а саме ГУ МВС України в Київській області Фастівський МРВ (а.с.14-15).

Згідно довідки ГУ МВС України в Київській області від 15.11.2018 № 3320/109/12 позивач перебував у період з 13.07.1986 по 16.07.1986 року у відрядженні у м. Чорнобиль, приймав участь у заходах із ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 10).

Позивач працював у першій та другій зонах небезпеки, про що зазначено у вказаній довідці.

За даними довідки Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова і Фастівського району) ГУ МВС України в Київській області № 9988 від 28.12.2011 фактична заробітна плата позивача за роботу в населених пунктах зони відчуження, із якої визначається пенсія складає 101 крб. 70 коп., з яких у період: з 13 по 14 серпня 1986 р. зона 2 дні, денна тарифна ставка 5,65 крб., кратність 4; з 15 по 16 вересня 1986 р. зона 2 дні, денна тарифна ставка 5,65 крб. кратність 3, збереження середньої заробітної плати за дні роботи в зоні відчуження 22,60 крб. (а.с.13).

Зі змісту вказаної довідки судом також встановлено, що премії за діючими системами преміювання за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках (із зазначенням показника преміювання, розміру премії та підстави її виплати), а також інші доплати та надбавки (за роботу у нічний час, за класність тощо із зазначенням розміру та підстави виплати) до даної довідки не були включені.

30.10.2018 позивач звернувся до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області із заявою про видачу довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС із включенням до довідки виплати, які були передбачені на той час нормативно-правовими документам, проте отримав лист Головного управління МВС в Київській області від 29.11.2018 року № 29/Р-1253 яким роз`яснило позивачу порядок нарахування грошового забезпечення в зоні відчуження та надіслало довідку про підтвердження факту участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 15 листопада 2018 року № 3320/109/12 та завірені розрахункові листи нарахування грошового забезпечення за 1986 та 1992 роки., та відмовлено у надані іншої довідки, повідомивши, що надання позивачу довідку про грошове забезпечення з урахуванням кратності неможливо, у зв`язку з тим, що у розрахункових листах за 1986 та 1992 роки відсутній запис про кратну виплату (а.с.8-9).

Наведені обставини підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, і не є спірними.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявності у ній і додатково поданими доказами, і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1,2, 3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (надалі - Закон № 796), який також створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

У свою чергу, умови оплати праці в період виконання позивачем робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначалися постановами та розпорядженнями Кабінету Міністрів СРСР та УРСР у залежності від категорії працюючих (працівники, особи рядового та начальницького складу, військовозобов`язані, призвані на збори, військові строкової служби) та місця знаходження працівника залежно від встановлених зон в період виконання цих робіт (1-ша, 2-га, 3-тя зони небезпеки, зона іонізуючого випромінювання (30-ти кілометрова зона).

Базовим документом, який визначав порядок оплати праці ліквідаторам аварії на ЧАЕС, є постанова Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Професійних Спілок від 7 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про правонаступництво України», закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України як такі, що не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України.

Порядок та умови оплати праці осіб, що приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році, іншими нормативними актами не передбачені, відповідно вказаний Порядок є чинним.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» № 964-рс від 17 травня 1986 року було дозволено керівникам міністерств та відомств, що беруть участь в ліквідації аварії, за узгодженням з головою урядової комісії здійснювати у виключних випадках оплату праці працівників, зайнятих на вказаних роботах в ІІІ зоні небезпеки, в п`ятикратному розмірі в порівнянні з установленими чинним законодавством нормами, в ІІ зоні небезпеки, в чотирьохкратному розмірі та І зоні в трьохкратному розмірі.

Розпорядженням РМ СРСР «Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС» на начальницький і рядовий склад органів внутрішніх справ, зайнятих на роботах по ЛНА на ЧАС було розповсюджено порядок та розміри підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням РМ СРСР від 17.05.1986 року № 964.

Водночас, постановою № 665-195 від 05.06.1986 була встановлена оплата праці працівників, зайнятих на роботах в 3, 2 та 1 зонах небезпеки, відповідно у 4-х, 3-х і 2-кратних розмірах (із врахуванням 100 % тарифної ставки), понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановлену по основному місцю роботи (п.1). Ця ж норма викладена також в п.1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7.

Згідно з частиною першою статті 54 Закону №796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Частиною четвертою статті 15 Закону № 796-XII передбачено, що видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відповідно до абзацу першого пункту 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Після аварії на ЧАЕС 26.04.1986 Уряди колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом "таємно" щодо оплати праці осіб-ліквідаторів.

У листі Міністерства праці та соціальної політики України № 03-3/1652-018-2 від 13.04.2001 "Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 років осіб, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища" зазначено, що листом Держкомпраці УРСР № 10-769 від 13.06.1989 повідомлено, що Рада Міністрів СРСР зняла гриф "таємно" з низки нормативних актів, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Після зняття грифу "таємно" та для "службового користування" стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати (грошового забезпечення) не були враховані вимоги нормативно-правових актів: розпорядження Ради Міністрів СРСР № 964 від 17.05.1986; постанови Ради Міністрів СРСР № 524-156 від 07.05.1986; розпорядження Ради Міністрів СРСР № 1031 від 23.05.1986; постанови Ради Міністрів СРСР № 655-195 від 05.06.1986; постанови Ради Міністрів УРСР № 207-7 від 10.06.1986 та інші.

У вказаних нормативно-правових актах йде мова про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Так, пунктом 1 вказаної постанови було надано право керівникам підприємств та організацій проводити оплату праці працівників, безпосередньо зайнятих на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, по підвищеним на 100 процентів тарифним ставкам (відрядним розцінкам) та посадових окладах, конкретні розміри яких встановлюються з урахуванням складності та терміновості виконуваних робіт.

Абзацом другим цього пункту було передбачено виплату військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадових окладів та окладів за спеціальним званням в подвійному розмірі.

Абзацом третім цього пункту було передбачено особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, начальницькому та рядовому складу органів внутрішніх справ виплачувати крім того добові та забезпечувати їх безкоштовним харчуванням.

У подальшому правовому регулюванні вказані положення постанови № 524-156 зазнали змін та уточнень.

Розпорядженням Ради міністрів СРСР «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» від 17 травня 1986 року № 964-рс визначено, що у тих випадках, коли працівник отримує гранично допустиму дозу радіації і в зв`язку з цим не допускається для подальшої роботи в зазначених зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода у розмірі п`ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського та начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового утримання за посадою та військовим чи спеціальним званням, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 руб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 руб.

У тих випадках, коли працівник отримує максимально допустиму дозу радіації і в зв`язку з цим не допускається для подальшої роботи у вказаних зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода в розмірі п`ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського і начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового забезпечення за посадою і військовому або спеціальному званню, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 руб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 руб. (абзац другий).

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 №1031-рс було поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 №964, на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ.

При цьому грошове забезпечення в підвищених розмірах виплачувалось виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам і мічманам також з окладу за військовим або спеціальним званням (абзац перший).

На виконання розпоряджень Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 №964-рс та від 23.05.1986 №1031рс, виданих з метою прискорення робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції Міністерством внутрішніх справ СРСР видано наказ «Про додаткові виплати особовому складу органів та внутрішніх військ МВС СРСР, які зайняті на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» від 26.05.1986 №0149 (далі - наказ МВС СРСР №0149).

Абзацом 1 пункту 1 наказу МВС СРСР №0149 наказано Міністру внутрішніх справ Української РСР, міністру внутрішніх справ Білоруської РСР, начальнику Управління внутрішніх військ МВС СРСР по Українській РСР і Молдавській РСР, командиру 43-конвойної дивізії МВС СРСР дозволяти за погодженням з головою Урядової комісії з ліквідації аварії здійснювати у виняткових випадках оплату праці працівників, службовців, а також призваних на збори військовозобов`язаних, які зайняті на особливо важливих і відповідальних роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у ІІІ зоні небезпеки - у 5-кратному розмірі у порівнянні зі встановленими чинним законодавством нормами, у II зоні - у 4-кратному розмірі, у І зоні - у 3-кратному розмірі.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 вищевказаного наказу передбачалося, що у такому ж порядку і розмірах наказано виплачувати грошове забезпечення військовослужбовцям, особам начальницького та рядового складу, зайнятим на зазначених роботах у І - ІІІ зонах небезпеки, виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам та мічманам - і окладів за військовим і спеціальним званням.

Відповідно до пункту 2 наказу МВС СРСР №0149 працівникам та службовцям, які отримали при виконанні завдань з ліквідації наслідків аварії на АЕС гранично допустиму дозу радіації і у зв`язку з цим не допущеним для подальшої роботи у вказаних в пункті 1 даного наказу зонах небезпеки, виплачувати одноразову винагороду в розмірі п`ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам начальницького та рядового складу трьох місячних окладів грошового утримання за посадою і за військовим або спеціальним званням, прапорщикам мічманам, військовослужбовцям, особам рядового і молодшого начальницького складу 500 рублів, військовослужбовцям строкової служби 300 рублів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працював у першій та другій зонах небезпеки. Відповідачем вказана обставини не заперечується.

Згідно довідки Фастівського міського відділу ГУ МВС України в Київській області № 9988 від 28.12.2011 фактична заробітна плата позивача за роботу в населених пунктах зони відчуження, із якої визначається пенсія складає 101 крб. 70 коп., з яких у період: з 13 по 14 серпня 1986 р. зона 2 дні, денна тарифна ставка 5,65 крб., кратність 4; з 15 по 16 вересня 1986 р. зона 2 дні, денна тарифна ставка 5,65 крб. кратність 3, збереження середньої заробітної плати за дні роботи в зоні відчуження 22,60 крб. (а.с.13).

Отже, розмір понад середньомісячну заробітну плату позивача виходячи з його тарифної ставки (окладу) було визначено у розмірі 5,65 крб.

Крім того, встановлено, що середній заробіток за дні роботи в зоні відчуження визначено у розмірі 22,60 крб.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини та зазначені норми закону колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про право позивача на грошове забезпечення у підвищеному розмірі за період його роботи у зоні відчуження гарантоване державою шляхом видання нормативно-правових актів, розсекречених після 1986 року.

Щодо наявності підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплати позивачу одноразову виплату коштів в сумі 855 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання, премію за роботу в зоні відчуження в розмірі 500 крб., добових в сумі 14 крб. та витрат на харчування у розмірі 11 крб.40 коп., колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про їх обґрунтованість.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач мав звання «старшина міліції» та отримав дозу опромінення.

Основні дозові межі радіоактивного опромінення встановлені частиною першою статті 5 Закону України від 14.01.1998 №15/98-ВР "Про захист людини від іонізуючого випромінювання" (далі - Закон №15/98-ВР). Отже, згідно цієї норми основна дозова межа індивідуального опромінення населення не повинна перевищувати 1 мілізіверта ефективної дози опромінення за рік, при цьому середньорічні ефективні дози опромінення людини, віднесеної до критичної групи, не повинні перевищувати встановлених цією статтею основних дозових меж опромінення незалежно від умов та шляхів формування цих доз.

Відповідно до примітки до частини першої статті 5 зазначеного закону №15/98-ВР 1 мілізіверт (мЗв) дорівнює 0,1 бера.

Тому позивач має право на виплати одноразової грошової винагороди (як особі, відноситься молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ), у розмірі трьох місячних окладів грошового утримання по посаді і спеціальному званню, що становить 855 крб.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату позивачу премію в розмірі 500 крб. за роботу в зоні відчуження в, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно визначив, що відповідно до пункту 3 Постанови Ради Міністрів УРСР і УРРПС № 207-7 від 10.06.1986 року «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» передбачено виділяти в розпорядження міністерства енергетики і електрифікації СРСР для заохочення працівників підприємств, установ і організацій (незалежно від їх підвідомчої підпорядкованості), які безпосередньо беруть участь в роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, кошти, при цьому розмір премії не повинен перевищувати 400 крб. на місяць (понад встановлені максимальні розміри премії).

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в цій частині, проте лише у розмірі 400кр.

З приводу інших позовних вимог щодо донарахування позивачу добових та витрат за харчування колегія суддів вважає правильним посилання суду першої інстанції на абзац третій пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії ВР СРСР, РМ Української РСР, ВЦРПС від 07.05.1986 №524-156 "Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції", оскільки ним передбачено, що особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, начальницькому і рядовому складу органів внутрішніх справ виплачувати крім того добові і забезпечувати їх безкоштовним харчуванням.

Відповідно до умов підпункту 2 пункту 1 постанови Ради Міністрів України РСР та Української республіканської ради професійних спілок від 10 червня 1986 року № 207-7 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, які зайняті на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища» міністерствам і відомствам дозволялось виплачувати працівникам, у тому числі військовослужбовцям військових частин і органів КДБ СРСР, військовозобов`язаним, призваним на збори, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, направленим на роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища, добові в розмірі 3,50 крб. та забезпечувати їх безкоштовними трьохразовим гарячим харчуванням (із розрахунку 2,85 крб. на добу) і безкоштовним житлом.

Таким чином, зазначені виплати також підлягали виплаті, проте всупереч наявного у позивача права на їх отримання, зазначені виплати йому не нараховані і не були виплачені.

Згідно ч.1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Колегія суддів при прийнятті рішення вважає необхідним прийняти до уваги Рішенні Європейський суд з прав людини від 10.04.2008 р. у справі «Вассерман проти Росії» в якому наголошено на тому, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що оскаржувані дії відповідачів є правомірними, оскільки як зазначено вище є нормативно-правові акти відповідно до яких вище заявлені виплати повинні були сплачуватися позивачеві.

Надаючи оцінку іншим доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Таким чином, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, а апелянт, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів тих обставин, на які він посилається, а судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Повний текст судового рішення складено 23.12.2019 року.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області в особі ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2019 р. - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області про визнання неправомірними дії та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель