Справа № 750/8726/19
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 750/8726/19 суддя першої інстанції: Коверзнев В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Кобаля М.І.,

суддів - Костюк Л.О., Степанюка А.Г.,

при секретарі - Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу інспектора взводу №2 роти №3 батальйону управління патрульної поліції у Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Цибулька Андрія Володимировича на проголошене о 15 годині 30 хвилин рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 29 жовтня 2019 року, повний текст якого складено 29 жовтня 2019 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу №2 роти №3 батальйону управління патрульної поліції у Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Цибулька Андрія Володимировича, третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Деснянського районного суду міста Чернігова з позовом до інспектора взводу №2 роти №3 батальйону управління патрульної поліції у Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Цибулька Андрія Володимировича (далі - Відповідач, Інспектор поліції) про скасування рішення і закриття справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі правопорушення серії АВ №1361254 від 25.07.2019 року за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України, і закрити справу.

Протокольною ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 03.10.2019 року залучено до участі у справі Департамент патрульної поліції Національної поліції України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (далі - Третя особа, Департамент).

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 29.10.2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що асфальтова доріжка у парку «Березовий Гай», по якій рухався ОСОБА_1 у момент його зупинки працівниками Національної поліції, не є проїзною частиною дороги у розумінні п. 1.10 Правил дорожнього руху України, а тому нанесена на ній дорожня розмітка не вважається дорожньою розміткою, передбаченою п. 34 Правил дорожнього руху України, що виключає можливість притягнення особи до відповідальності за недотримання такої дорожньої розмітки.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове про відмову у задоволенні позову. Свою позицію обґрунтовує тим, що перетин суцільної лінії розмітки, яка позначена дорожньою розміткою 1.1 розд. 34 Правил дорожнього руху України, крім окремих випадків, заборонений. Стверджує, що матеріалами справи факт вчинення правопорушення підтверджується. Наголошує на суперечливості змісту листа Управління житлово-комунального господарства Чернігівській міської ради, на який посилався суд першої інстанції, оскільки викладена у ньому інформація суперечить положеннями ДСТУ 2587:2010. Підкреслює, що за відсутності дорожніх знаків учасник повинен керуватися дорожньою розміткою, а відтак, попри перебування водія на пішохідній чи велосипедній доріжці, останній повинен керуватися дорожньою розміткою згідно п. 34 Правил дорожнього руху України.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 23.12.2019 року.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слухання справи.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Інспектором поліції 25.07.2019 року було складено постанову серії ЕАВ №1361254 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с. 4; далі - оскаржувана постанова), якою до Позивача за порушення вимог розділу 33 та пункту 34 ПДР України застосовано передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 25.07.2019 року о 09 годині 18 хвилин автомобіль AUDI A6, днз. «СВ0777СН», яким керував ОСОБА_1 , в місті Чернігові по вул. Пухова, 154 здійснив перетин суцільної лінії, чим порушив вимоги розділу 33 та пункту 34 ПДР України.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, з урахування відомостей, викладених в Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради від 11.10.2013 року №863, прийшов до висновку, що Відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами факту вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КпАП України (тут і надалі по тексту застосовується редакція від 27.09.2017 року, яка була чинна на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення) передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За таких обставин колегія суддів погоджується з твердженням Апелянта про наявність в Інспектора поліції повноважень накладати адміністративні стягнення.

Згідно ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 1.10 ПДР України проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги.

Приписами п. 1.1 та п. 1.5 розд. 34 ПДР України визначено, що горизонтальна розмітка має таке значення: (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей; поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають дві або три смуги; позначає межі смуг руху за наявності двох і більше смуг, призначених для руху в одному напрямку.

Разом з тим, судовою колегією враховується, що, як було вірно підкреслено судом першої інстанції, притягнення особи до відповідальності за порушення правил дорожньої розмітки можливе виключно у випадку, якщо таке порушення здійснено на проїзній частині доріг.

Зі змісту листа Управління житлово-комунального господарства Чернігівській міської ради від 11.10.2019 року №863 (а.с. 54) вбачається, що відповідно до робочого проекту «Реконструкція парку «Березовий гай» по вул. Пухова в м. Чернігові» проведено роботи з улаштування вело- та пішохідних доріжок, а також нанесена відповідна дорожня розмітка 1.1, яка відділяє пішохідну зону від велодоріжки, та 1.5, яка позначає смуги руху та розділяє велосипедний потік (ДСТУ 2587:2010 «Розмітка дорожня». Встановлення дорожніх знаків, що забороняють в`їзд і рух транспортних засобів на асфальтованих доріжках парку «Березовий гай» в м. Чернігові проектною документацією не передбачено.

Згідно п. 1.10 ПДР України велосипедна доріжка - виконана в межах дороги чи поза нею доріжка з покриттям, що призначена для руху на велосипедах і позначена дорожнім знаком 4.12; пішохідна доріжка - доріжка з покриттям, призначена для руху пішоходів, виконана в межах дороги чи поза нею і позначена знаком 4.13.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що велосипедні та пішохідні доріжки у розумінні ПДР України не можна ототожнювати з проїзною частиною. При цьому, зі змісту фотографій дороги, якою рухався автомобіль, яким керував Позивач (а.с. 5-6), вбачається, що остання містить лише пішохідну та велосипедну частини, що свідчить про відсутність правових підстав стверджувати про її належність до проїзної частини дороги у розумінні п. 1.10 ПДР України. За таких обставин, притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КпАП України, за порушення правил дорожньої розмітки проїзної частини доріг, передбачених п. 34 ПДР України, перебувало поза межами правового поля.

Посилання Апелянта на суперечливість викладених у листі Управління житлово-комунального господарства Чернігівській міської ради від 11.10.2013 року №863 відомостей вимогам ДСТУ 2587:2010 в частині відсутності знаків, які позначають велосипедні та пішохідні доріжки, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про те, що належних і допустимих доказів належності дороги у парку до проїзної частини, матеріали справи не містять.

Судовою колегією враховується, що приписи ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ч. ч. 1-3 ст. 283 КпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

При цьому судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин, враховуючи, що належними та допустимими доказами не підтверджується факт вчинення Позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позиції суду першої інстанції про необхідність скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу інспектора взводу №2 роти №3 батальйону управління патрульної поліції у Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Цибулька Андрія Володимировича - залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 29 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя М.І. Кобаль

Судді Л.О. Костюк

А.Г. Степанюк

Повний текст постанови складено « 23» грудня 2019 року.