Справа № 260/1165/19
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/12885/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року (ухвалене головуючим-суддею Дору Ю.Ю., час ухвалення судового рішення 10 год 32 хв у м. Ужгороді, час складання повного тексту судового рішення 15 листопада 2019 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Закарпатської митниці ДФС (далі - Закарпатська митниця ДФС, митниця, відповідач-1) та Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України, відповідач-2), в якому просив визнати протиправними та скасувати наказ ДФС України №1224-о від 16.07.2019 «Про припинення державної служби», наказ Закарпатської митниці ДФС №578-0 від 16.07.2019 «Про оголошення наказу ДФС України №1224-0 від 16.07.2019 «Про припинення державної служби», поновити його з 16.07.2019 на державній службі на посаді начальника митного посту «Дяково» Закарпатської митниці або на рівнозначній посаді, стягнути з відповідача-1 на його користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16.07.2019 по день фактичного поновлення на роботі, з розрахунку 15 043,24 грн щомісяця, на підставі п.2 та п.3 ч.1 ст.371 КАС України, допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення з 16.07.2019 на державній службі на посаді начальника митного посту «Дяково» Закарпатської митниці ДФС та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах стягнення за один місяць, а також стягнути з відповідачів солідарно на його користь всі понесені по справі судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань, зокрема, витрати, понесені на оплату судового збору 1536,80 грн та витрати, понесені за оплату рахунків відповідачів для можливості отримання відповідей на адвокатські запити - відшкодування фактичних витрат на копіювання документів 696,89 грн (Закарпатській митниці ДФС) та 79,23 грн (ФС України).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 позов було задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано накази ДФС України №1224-о від 16.07.2019, Закарпатської митниці ДФС №578-0 від 16.07.2019, поновлено позивача з 17.07.2019 на державній службі на посаді начальника митного посту «Дяково» Закарпатської митниці, стягнуто з Закарпатської митниці ДФС на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17.07.2019 по 08.11.2019 у розмірі 61 716,00 грн із утриманням обов`язкових податків та зборів, стягнуто на користь позивача із Закарпатської митниці ДФС витрати понесені на оплату рахунку №326 від 08.08.2019 за відшкодування фактичних витрат на копіювання документів у розмірі 696,89 грн, з ДФС України витрати понесені на оплату рахунку №50 від 09.08.2019 за відшкодування фактичних витрат на копіювання документів у розмірі 79,23 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення в частині поновлення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах стягнення за один місяць у розмірі 15043,24 грн допущено до негайного виконання.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Закарпатська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оспорювані накази видані у зв`язку з відсутністю позивача на службі протягом 177 днів в сумарній кількості протягом календарного року внаслідок тимчасової працездатності. Видачі наказів передувало звернення Закарпатської митниці ДФС із поданням до виконуючого обов`язки голови ДФС України. Позивача було повідомлено про припинення державної служби та запропоновано з`явитися для отримання трудової книжки. Крім того, в день звільнення із позивачем було проведено повний розрахунок. Також, апелянт вказує на дотримання вимог Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон №889-VIII), в тому числі стосовно правильності обчислення періоду відсутності позивача на службі та звільнення в період непрацездатності. Висновки суду першої інстанції про порушення строків звільнення позивача відповідач-1 вважає необґрунтованими, оскільки вихід державного службовця на службу не є обставиною, яка перешкоджає суб`єкту призначення реалізувати його право на припинення державної служби за його ініціативою. Також необґрунтованим вважає апелянт висновки суду першої інстанції про ініціювання звільнення позивача не уповноваженою на те особою, оскільки ініціатива суб`єкта призначення - це безпосередня видача наказу ДФС України , а не направлення митницею подання.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.+

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідачів Пензова С.В. , який підтримав апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 та його представника Бухтоярову О.В., які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом Закарпатської митниці Державної митної служби України №184-к від 17.05.1997 «Про призначення» позивача було призначено з 17.05.1997 на посаду головного інспектора Закарпатської митниці.

У подальшому, наказом голови ДФС України №1339-о від 13.04.2016 «Про призначення ОСОБА_1 » позивача в порядку переведення було призначено на посаду начальника митного поста «Дяково» Закарпатської митниці ДФС, звільнивши з посади начальника митного поста «Дяково» Закарпатської митниці ДФС та встановлено йому посадовий оклад згідно з штатним розписом митниці та підтверджено раніше присвоєне спеціальне звання радника податкової та митної справи І рангу. Даний наказ було оголошено ОСОБА_1 . наказом Закарпатської митниці ДФС №492-0 від 13.04.2016 «Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України №1339-0 від 13.04.2016 «Про призначення ОСОБА_1 »».

З матеріалів справи видно, що начальник митного посту «Дяково» Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_1 протягом року знаходився в стані тимчасової непрацездатності у наступні періоди, зокрема, з 28.09.2018 по 29.09.2018 - 2 календарних дні, листок непрацездатності серії АДМ №788145, виданий 28.09.2018, з 02.10.2018 по 23.10.2018 - 22 календарних дні, листок непрацездатності серії АДМ №629134, виданий 23.10.2018; з 24.10.2018 по 19.11.2018 - 27 календарних днів, листок непрацездатності серії АДМ №800242, виданий 24.10.2018, з 20.11.2018 по 05.12.2018 - 16 календарних днів, листок непрацездатності серії АДМ №800646, виданий 20.11.2018, з 06.12.2018 по 19.12.2018 - 14 календарних днів, листок непрацездатності серії АДМ №801084, виданий 19.12.2018, з 20.12.2018 по 25.12.2018 - 6 календарних днів, листок непрацездатності серії АДМ №801821, виданий 20.12.2018, з 26.12.2018 по 07.01.2019 - 13 календарних днів, листок непрацездатності серії АДМ №714729, виданий 04.01.2019, з 08.01.2019 по 21.01.2019 - 14 календарних днів, листок непрацездатності серії АДМ №672072, виданий 09.01.2019, з 24.01.2019 по 01.02.2019 - 9 календарних днів, листок непрацездатності серії АДМ №672381, виданий 24.01.2019, з 04.02.2019 по 22.02.2019 - 19 календарних днів, листок непрацездатності серії АДМ №672603, виданий 04.02.2019, а також з 23.02.2019 по 29.03.2019 - 35 календарних днів, листок непрацездатності серії АДМ №673489, виданий 23.02.2019.

Отже, сумарна кількість днів відсутності позивача на службі протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності становила 177 днів.

У зв`язку з відсутністю позивача на службі протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності більш ніж 150 днів, Закарпатська митниця ДФС звернулася до виконуючого обов`язки голови ДФС України О.Власова з поданням про припинення державної служби начальнику митного посту «Дяково» Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_1, відповідно до ч.2 ст.87 Закону №889-VIII. Подання було підписане виконуючим обов`язки начальника Закарпатської митниці ДФС А.Каращенко та начальником відділу з питань запобігання та виявлення корупції Закарпатської митниці ДФС В.Симчера.

Подання та додатки до нього (загальна кількість аркушів -16) були направлені листом Закарпатської митниці ДФС №948/18/07-70-04 від 20.05.2019 за підписом виконуючим обов`язки начальника Закарпатської митниці ДФС А.Каращенко та отримані ДФС України 20.05.2019 за №104701/7.

За результатами розгляду листа Закарпатської митниці ДФС №948/18/07-70-04 від 20.05.2019, наказом ДФС України №1224-о від 16.07.2019 «Про припинення державної служби» було припинено державну службу начальнику митного посту «Дяково» Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_1, відповідно до ч.2 ст.87 Закону №889-VIII та вирішено провести з ним розрахунок згідно з діючим законодавством. Наказ підписаний виконуючим обов`язки голови ДФС України О.Власовим.

Наказом ДФС України №578-о від 16.07.2019 «Про оголошення наказу ДФС України №1224-о від 16.07.2019 «Про припинення державної служби» позивача вважалось таким, що припинив державну службу 16.07.2019 у зв`язку з нез`явленням його на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності відповідно до ч.2 ст.87 Закону №889-VIII.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ініціювання звільнення позивача зі служби здійснювалось не уповноваженою на те особою, оскільки подання внесено виконуючим обов`язки начальника Закарпатської митниці ДФС, при цьому лише 20.05.2019, в той час, коли позивач приступив до виконання обов`язків 29.03.2019. Суд вказав, що дії відповідача по винесенні оспорюваного наказу вчинені поза межами розумного строку та не у спосіб, визначений Законом №889-VIII. При цьому, суд вважав такі дії відповідачів явно непропорційними, тобто вчиненими без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача, на досягнення яких спрямоване рішення. У зв`язку з чим, прийшов до висновку, що оспорювані накази не відповідають критеріям щодо правомірності у контексті положень статті 2 КАС України. Реалізація частини другою статті 87 Закону №889-VIII пов`язана, передусім з можливістю замінити працівника, який тривалий час перебуває на лікарняному, з метою недопущення виконання функцій такого органу. Проте, відповідачем не було доведено наявність таких підстав та необхідність видачі оспорюваних наказів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значенням для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Частиною шостою статті 43 Основного Закону громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон №889-VIII.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.83 Закону, яка визначає підстави для припинення державної служби, державна служба може бути припинена за ініціативою суб`єкта призначення.

Як зазначалось вище, державна служба позивача була припинена на підставі ч.2 ст.87 Закон №889-VIII.

Даною нормою передбачено таку підставу припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, як нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд або більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності (без урахування часу відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), якщо законом не встановлено більш тривалий строк збереження місця роботи (посади) у разі певного захворювання. За державним службовцем, який втратив працездатність під час виконання посадових обов`язків, посада зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

Спірним у даній справі є не факт відсутності позивача на службі більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності, а правильність обліку часу нез`явлення на службу.

З цього приводу суд першої інстанції вказав, що відповідачем правомірно визначено період обрахунку часу тимчасової непрацездатності позивача протягом року, а саме : з 28.09.2018 по 29.03.2019, оскільки рік роботи, з урахуванням тієї обставини, що його було призначено в порядку переведення на посаду начальника митного поста «Дяково» Закарпатської митниці ДФС наказом ДФС України №1339-о від 13.04.2016, слід вираховувати з 13.04.2018 по 12.04.2019.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, до яких суд першої інстанції прийшов з дотриманням норм матеріального права.

При цьому, суд першої інстанції вірно вказав, що при визначені наявності підстав для припинення державної служби у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності облік часу нез`явлення на службі здійснюється не підряд, а сумарно протягом року, починаючи з першого дня нез`явлення на службу через тимчасову непрацездатність. Також у цьому разі, вихід державного службовця на службу не є тією обставиною, яка перешкоджає суб`єкту призначення реалізувати його право на припинення державної служби за його ініціативою.

Такі висновки суду першої інстанції, при здійсненні аналізу положень ч.2 ст.87 Закону №889-VIII, на думку колегії суддів, вірно спростовують доводи позивача про неможливість його звільнення в період тимчасової непрацездатності.

Положення частини другої статті 87 цього Закону обумовлюють здійснення розрахунку саме зважаючи на кількість календарних днів тимчасової непрацездатності у період перебування у трудових відносинах (проходження служби), а не кількість календарних днів тимчасової непрацездатності, які припадають на робочі дні. Тобто, до періоду тимчасової непрацездатності зараховуються всі календарні дні звільнення від роботи за листком непрацездатності, у тому числі святкові, неробочі і вихідні дні, які припадають на такий період.

Про вказані обставини зазначає апелянт у своїй скарзі, проте рішення в цій частині не оскаржується. Відповідач лише вказав на вірне застосування вказаної норми судом першої інстанції, а позивач не скористався своїм правом оскаржити судове рішення в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що дії відповідачів є явно непропорційними, тобто вчиненими без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) та поза межами повноважень, а отже оспорювані накази не відповідають критеріям щодо правомірності у контексті положень статті 2 КАС України, з огляду на наступне.

З матеріалів справи видно, що позивач з 29.03.2019 був допущений до роботи та виконував свої функціональні обов`язки до дати його звільнення 16.07.2019. Тобто, з часу закриття останнього листка непрацездатності до дати звільнення позивач перебував на роботі чотири місяці.

В ході апеляційного перегляду, представник відповідача на запитання представника позивача не вказав на обставини, які свідчать про необхідність прийняття оспорюваних наказів після чотирьох місяців роботи позивача після виходу на роботу.

Крім того, на запитання позивача, представник відповідача пояснив суду, що після прийняття оспорюваних наказів і до сьогоднішнього дня на посаду, з якого був звільнений позивач іншу особу не було призначено.

Як вірно вказав суд першої інстанції, Законом №889-VIII не встановлено строк, протягом якого може бути прийняте рішення про припинення державної служби на підставі ч.2 ст.87 цього Закону, проте в контексті положень ст.2 КАС України та з урахуванням принципу розумності застосування строків, питання щодо звільнення особи з державної служби на цій підставі не може застосовуватися без обмеження будь-яким строком.

Варто також зазначити, що на час прийняття оспорюваного наказу, позивач перебував на службі майже чотири місяці, з 29.03.2019 та виконував свої функціональні обов`язки до дати звільнення 16.07.2019.

Дана обставина свідчить про не узгодженість цілей, на які спрямована видача оспорюваних наказів з цілями, на досягнення яких спрямоване застосування норми, на підставі якої була припинена служба позивача.

За наявності підстав, визначених ч.2 ст.87 Закону №889-VIII, припинення державної служби повинно реалізовуватися суб`єктом владних повноважень - працедавцем з метою можливості замінити працівника, який тривалий час перебуває на лікарняному з метою недопущення порушення виконання функцій такого органу, тобто наявність таких підстав припинення державної служби обумовлена тим, що тривала відсутність державного службовця у випадку тимчасової непрацездатності може негативно вплинути на функціонування державного органу, де особа проходить державну службу.

Матеріалами справи підтверджено, що наявність таких підстав, відповідно до ч.2 ст.77 КАС України відповідачами не доведена належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Вказана обставина свідчить про недотримання відповідачами необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що в свою чергу вказує на недотримання законодавства в контексті положень частини другої статті 2 КАС України.

Стосовно висновків суду першої інстанції про ініціювання припинення служби позивача не уповноваженою на те особою, колегія суддів вважає вірною позицію відповідачів з покликанням на пункт 3.4 Порядку призначення (переведення) на посади та звільнення з посад працівників Номенклатури Голови Державної фіскальної служби України, затвердженого наказом ДФС України №421 від 15.06.2017, яким передбачено, що при звільненні, зокрема, начальників митних постів надається обґрунтоване подання начальника (або особи, що виконує його обов`язки) відповідної митниці ДФС, з відповідними додатками та у випадках, передбачених законодавством заява працівника, завізована відповідним керівником.

Разом з тим зазначає, що суду не були надані докази на підтвердження наявності у виконуючого обов`язки начальника Закарпатської митниці ДФС А.Каращенко повноважень звертатися до ДФС України з поданням про припинення державної служби позивача станом на 20.05.2019.

Отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що дії відповідачів стосовно прийняття оспорюваних наказів вчинені не у спосіб, визначений Законом №889-VII та вищевказаним Порядком, а саме поза межами повноважень.

Стосовно доводів відповідача про можливості звільнення позивача у період тимчасової непрацездатності, колегія суддів погоджується в цій частині з доводами апелянта, позаяк Закон №889-VIII є спеціальним, положення якого вказують на підставу для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення у разі нез`явлення службовця на службу протягом більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності.

Диспозиція вищенаведеної норми, вказує на можливість припинення державної служби, як при продовженні тимчасової непрацездатності, при досягненні загальної тривалості відсутності на роботі більше як 150 календарних днів, так і після виходу працівника на роботу після закінчення вказаного періоду непрацездатності.

Стосовно висновків суду першої інстанції та доводів позивача, які не охоплені як оскаржуваним судовим рішенням, так і апеляційною скаргою, зокрема, необхідності попередження за два місці до наступного вивільнення, отримання згоди профспілкового органу, правильності визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та підстав його стягнення, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.308 КАС України висновків не робить та не вбачає підстав для застосування положень частини другою цієї статті.

Висновки суду першої інстанції, описані вище, з якими не погодилась колегія суддів, на правильність вирішення спору по суті не впливає та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.1 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 9, 12, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року по справі №260/1165/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 26.12.2019.