Справа № 580/3310/19
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року справа № 580/3310/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зернова компанія «Хорс» до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

21.10.2019 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулось сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Зернова компанія «Хорс» (далі позивач) з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області, в якій просить визнати неправомірними та скасувати податкові повідомлення-рішення (далі ППР) від 08.10.2019 №0 про визначення грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб та від 08.10.2019 №0 про визначення грошового зобов`язання по військовому збору.

Ухвалою від 25.10.2019 відкрито спрощене провадження у справі з викликом сторін, судове засідання призначено на 25.11.2019. Протокольною ухвалою від 25.11.2019 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження та повідомив учасників процесу, що рішення у даній справі буде прийнято протягом строку розгляду справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено, що транспортні засоби працівників підприємства використовувались для службових поїздок для виконання службових обов`язків безпосередньо кожного працівника, а працівники отримували компенсаційні виплати за експлуатацію автомобіля на підставі: заяви працівника про виплату компенсації за використання власного автотранспорту при виконанні службових обов`язків; наказу про виплату компенсації за використання власного автотранспорту при виконанні службових обов`язків; наказу про затвердження порядку використання власного автотранспорту в службових цілях від 12.01.2016 № 5/1. Позивач зазначає, що посилання податкового органу на отримання працівниками підприємства безоплатно наданих товарів, не узгоджується з положеннями Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі Кодекс № 2755), оскільки послуги з використання власного транспорту працівників підприємства передбачають вимоги щодо компенсації їх вартості, що не заперечується відповідачем, оскільки на сторінці 7 акта перевірки, на якій вказано, що до перевірки надано документи, що підтверджують оподаткування компенсаційної грошової вартості за експлуатацію вказаних приватних автомобілів. Позивач вважає, що до доходу платника податку, у т.ч. до додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, що безпосередньо отримані платником податку, та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі, що в даному випадку, унеможливлює визнати збільшення вказаними особами їх майнового стану через використання підприємством в господарській діяльності в вказаних транспортних засобів, зокрема, паливо для їх заправки шляхом його списання відповідно до облікової політики підприємства. Правовідносини щодо використання підприємством власного транспорту працівника у його службових цілях оформлені у письмовій формі (заява працівника про виплату компенсації за використання власного автотранспорту при виконанні службових обов`язків та наказ про виплату компенсації за використання власного автотранспорту при виконанні службових обов`язків), проте нотаріальна форма посвідчення такого виду договору чинним законодавством України не передбачена. Списання фактично використаних пально-мастильних матеріалів відбувалось на підставі подорожнього листа службового легкового автомобіля, який містить дані про фактичні витрати пально-мастильних матеріалів а також підтверджує виробничий характер маршруту прямування транспорту. Витрати пального, використані для заправки автомобілів, віднесено на загальновиробничі витрати (рахунок 91), та списані на витрати виробництва та собівартість реалізованої продукції відповідно до Методичних рекомендацій з планування, обліку і калькулювання собівартості продукції (робіт, послуг) сільськогосподарських підприємств, затверджених Міністерства аграрної політики України від 18.05.2001 № 132, П(С)БУ 16 «Витрати» та наказу про облікову політику підприємства.

Відповідач позов не визнав, 11.11.2019 (у строк встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі) подав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що оскаржувані ППР є правомірними, оскільки позивачем у період з 27.08.2016 до 27.08.2019, як податковим агентом, не включено до оподатковуваного доходу фізичних осіб доходи у не грошовій формі, а саме: вартість палива, виданого працівникам позивача для обслуговування власних транспортних засобів та списаного за рахунок позивача. Податок на доходи із сум компенсацій за використання власного транспортного засобу нараховувався, утримувався та сплачувався до бюджету у повному обсязі та у терміни, встановлені статтею 168 Кодексу № 2755. Факт списання палива на транспортні засоби, що не перебувають на обліку позивача підтверджуються оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 203. Відповідачем зазначено, що до перевірки позивачем не надано засвідчених у встановленому порядку договорів найму транспортних засобів працівників СТОВ «Зернова компанія «Хорс». Відповідач вважає, що використання СТОВ «Зернова компанія «Хорс» легкового автотранспорту, власниками якого є фізичні особи без укладання з такими особами нотаріально посвідчених договорів оренди не відноситься до господарської діяльності суб`єкта господарювання. Як наслідок, витрати понесені на заправку паливно - мастильними матеріалами легкового автотранспорту, що перебуває у власності фізичних осіб - платників податків, не є витратами передбаченими пунктом 15.4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №16 «Витрати» - витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, операційну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення. За відсутності нотаріально посвідчених договорів оренди транспортних засобів витрати понесенні позивачем у зв`язку з обслуговуванням транспортних засобів, власниками яких є фізичні особи платники податків, є доходами таких осіб у вигляді додаткового блага, що підлягають оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб на загальних підставах. У зв`язку із зазначеним позивачем, як податковим агентом, порушено вимоги абз. «е» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164; п. 164.5 ст.164; п. 167.1 ст.167; пп.168.1.4 п.168.1 ст.168; абз. «а» п.176.2 ст.176 Кодексу № 2755, у результаті чого занижено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 68 470,11 грн. Перевіркою правильності нарахування і сплати військового збору СТОВ «Зернова компанія «Хорс» встановлено не нарахування, не утримання та не сплату військового збору в сумі 4 678,84 грн. у результаті заниження чистого оподаткованого доходу на суму 311 922,47 грн. у зв`язку з не включенням до оподатковуваного доходу фізичних осіб доходів у не грошовій формі, а саме: вартості палива, виданого працівникам позивача для обслуговування власних транспортних засобів та списаного за рахунок позивача. У зв`язку з викладеним відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що СТОВ «Зернова компанія «Хорс» (ідентифікаційний код юридичної особи в ) зареєстровано 04.04.2003 за адресою: вул. Подільська, 10, с. Погреби, Драбівський район, Черкаська область, 19814.

10.09.2019 на підставі наказу ГУ ДФС у Черкаській області від 13.08.2019 № 1645 відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку СТОВ «Зернова компанія «Хорс» з питань дотримання податкового законодавства в частині нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 27.08.2016 до 27.08.2019, результати якої оформлено актом від 10.09.2019 № 27/23-00-33-0214/32418388 (а.с.20-35).

За результатами перевірки встановлено порушення:

- абз. «е» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164; п. 164.5 ст.164; п. 167.1 ст.167; пп.168.1.4 п.168.1 ст. 168; абз. «а» п.176.2 ст.176 Кодексу № 2755, у результаті чого занижено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 68 470,11 грн. у тому числі за період з вересня по грудень 2016 року в сумі 23612,86 грн., за 2017 рік у сумі 43001,60 грн. та за 2018 рік в сумі 1855,65 грн.;

- пп. 1.2, пп. 1.3, пп. 1.4 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ; абз. «е» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 та пп. 168.1.4 п.168.1 ст. 168 Кодексу № 2755, що призвело до заниження податкового зобов`язання із сплати військового збору у сумі 4678,83 грн, у тому числі за вересень грудень 2016 року в сумі 3842,87 грн., за 2017 рік у сумі 709,16 грн. та за 2018 рік у сумі 126,80 грн.

За результатами розгляду заперечень позивача від 24.09.2019 № 1/257 на акт перевірки від 10.09.2019 № 27/23-00-33-0214/32418388 відповідачем прийнято рішення у формі листа від 03.10.2019 № 2901/23-00-33-0608 (а.с.40-43), згідно якого висновок, викладений у акті перевірки залишено без змін.

На підставі перевірки прийнято оскаржувані ППР:

- від 08.10.2019 № про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 97265,86 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням у сумі 68470,11 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 28795,75 грн. (а.с.14);

- від 08.10.2019 № про збільшення грошового зобов`язання з військового збору у сумі 6646,57 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням у сумі 4678,84 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 1967,73 грн. (а.с.17).

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Кодексом № 2755.

Відповідно до пп.14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Кодексу № 2755 додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу)

Підпункту 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Кодексу № 2755 податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Підпунктом 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Кодексу № 2755, визначено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до пп.14.1.213 п.14.1 ст.14 Кодексу № 2755 резиденти - це юридичні особи та їх відокремлені особи, які утворені та провадять свою діяльність відповідно до законодавства України з місцезнаходженням як на її території, так і за її межами.

Податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом (абз.2 п.57.1 ст.57 Кодексу № 2755).

Згідно з пп. 163.1.1, 163.1.2 п.163.1 ст. 163 Кодексу № 2755 об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Підпунктами 164.1. ст. 164 Кодексу № 2755 визначено, зокрема, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Відповідно до частини «е» пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу) у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у пп. 165.1.53 п. 165.1 ст. 165 цього Кодексу.

Пунктом 167.1 ст. 167 Кодексу № 2755 ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до п.164.5 ст.164 Кодексу № 2755 під час нарахування (надання) доходів у будь-якій негрошовій формі базою оподаткування є вартість такого доходу, розрахована за звичайними цінами, правила визначення яких встановлені згідно з цим Кодексом, помножена на коефіцієнт, який обчислюється за такою формулою:

К = 100 : (100 - Сп),

де К - коефіцієнт;

Сп - ставка податку, встановлена для таких доходів на момент їх нарахування.

Підпунктами 168.1.1, 168.1.4 п. 168.1 ст. 168 Кодексу № 2755 визначено оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом: одного банківського дня у 2016 році та трьох банківських днів з дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання) у період з 2017 року.

Згідно 171.2 ст. 171 Кодексу № 2755 особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є, зокрема, податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні;

Згідно частини «а» п. 176.2 ст. 176 Кодексу № 2755 особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Судом з матеріалів справи встановлено, що 12.01.2016 генеральним директором СТОВ «Зернова компанія «Хорс» прийнято наказ № 5/1 «Про затвердження порядку використання власного автотранспорту в службових цілях», відповідно п. 1 якого наказано залучати для виконання службових обов`язків окремих категорій працівників, робота яких пов`язана із переміщенням по значній території чи переїздами, особистий транспорт з виплатою компенсації. Відповідно до п. 5 зазначеного наказу бухгалтеру централізованої бухгалтерії здійснювати списання паливно мастильних матеріалів з віднесенням на витрати підприємства.

У подальшому, позивачем на підставі наказів про прийняття на роботу працівників та заяв працівників про виплату компенсації за використання власних автомобілів (а.с.45 т.1 а.с.168 т.1) здійснювалось списання вартості палива, виданого працівникам позивача для обслуговування власних транспортних засобів, що підтверджується відомостями по картках рахунку № 203, лімітно-забірними картами та подорожніми листами службових легкових автомобілів (а.с.1-239 т.2, а.с.1-225 т.3, а.с.1-237 т.4).

Договорів про використання транспортних засобів працівників позивача у господарській діяльності позивача до перевірки не надано.

У акті встановлено, та не заперечується позивачем, що податок на доходи фізичних осіб із сум компенсації за використання власного транспорту нараховувався, утримувався та сплачувався до бюджету в повному обсязі та у терміни, визначені статтею 168 Кодексу № 2755 (а.с.26 т.1).

Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частиною 1 статтею 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частиною 1 статті 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Згідно частини 2 статті 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Враховуючи той факт, що позивачем не надано доказів належного оформлення відносин з використання автомобілів фізичних осіб працівників СТОВ «Зернова компанія «Хорс», зокрема нотаріально посвідчених договорів оренди особистих автомобілів працівників позивача, такі договори, на переконання суду, вважаються неукладеними у розумінні статті 640 Цивільного кодексу України та недійсним у розумінні статті 215 Цивільного кодексу України.

Таким чином, витрати, понесенні СТОВ «Зернова компанія «Хорс» у зв`язку з обслуговуванням транспортних засобів (вартість палива, виданого працівникам позивача), власниками яких є фізичні особи - платники податків, є доходами таких осіб у вигляді додаткового блага, що підлягають оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Щодо ППР від 08.10.2019 № 4 суд зазначає, що у зв`язку з не включенням до оподатковуваного доходу фізичних осіб доходів у не грошовій формі, а саме: вартості палива, виданого працівникам товариства для обслуговування власних транспортних засобів та списаного за рахунок товариства занижено чистий оподаткований дохід фізичних осіб працівників позивача на суму 311922,47 грн.

Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 Інших перехідних положень Кодексу № 2755 передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Відповідно до пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу № 2755 платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Згідно пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 Кодексу № 2755 об`єктом оподаткування військовим збором є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Суд зазначає, що спір між сторонами стосовно правильності математичного обрахунку сум заниження податку з доходів фізичних осіб та військового збору відсутній.

Відповідно до пп. 54.3.5. п. 54.3 ст.54 Кодексу № 2755 контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, у тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.

Згідно п. 127.1 ст. 127 Кодексу № 2755 ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

У зв`язку із встановленими фактами порушень, що зафіксовано у акті перевірки від 10.09.2019 відповідачем розраховано штрафні (фінансові) санкції до оскаржуваних ППР у розмірі відповідно 25 %, 50 % та 75 % (а.с.15-16 т.1, а.с.18-19 т.1).

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи посилання позивача про протиправність оскаржуваних ППР з урахуванням судової практики (а.с.5 т.1), суд зауважує, що позивачем не зазначено ідентифікаційних даних рішень Верховного Суду у аналогічних справах.

Разом з тим, суд зазначає, що Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 08.06.2015 у справі 2а-4636/10/2170, що має схожі обставини, зроблено висновок, що договори оренди не посвідчені нотаріально є нікчемним, не створюють будь-яких правових наслідків з моменту їх підписання, у зв`язку з чим як самі договори, так і складені на їх виконання первинні документи, не набули статусу первинного документу у силу своєї недійсності, не створюють будь-яких правових наслідків та не можуть бути підставою для відображення операцій з оренди в бухгалтерському та податковому обліку, що помилково не враховано судом апеляційної інстанції. Отже, витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів для експлуатації автомобілів не належать до витрат, пов`язаних з веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг), оскільки отримання зазначених автомобілів в оренду не підтверджується відповідними первинними документами бухгалтерського обліку у розумінні ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (ЄДРСР 44834243).

У постановах Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2018 у справі № 803/2288/18 (ЄДРСР 78230544) та від 21.08.2019 у справі № 2340/5143/18 (ЄДРСР 83799611) зазначено, що власникам автомобілів фактично надано додаткове благо у вигляді паливно-матеріальних цінностей та їх технічного обслуговування, що є доходами таких фізичних осіб, та зумовлює виникнення у товариства обов`язків податкового агента щодо утримання ПДФО і військового збору, які позивачем не виконано.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті Головним управлінням Державної податкової служби у Черкаській області на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України, у зв`язку з чим у задоволенні позову належить відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат згідно статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Зернова компанія «Хорс» - відмовити повністю.

2.Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Суддя О.А. Рідзель

Рішення складене у повному обсязі 23.12.2019.