Справа № 1.380.2019.004791
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №1.380.2019.004791
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шиц А.А.,

представника відповідача Кондрин І.В.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в:

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея), із вимогами: визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2018 року, у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі рішення №411 від 28.09.1993 року (рішення 94 від 27.09.1993 року) неправомірними, - як проведений без урахування та з порушенням міжнародної Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зокрема, щодо визначення розміру заробітку для обрахунку пенсії (ч.3 ст.6) та врахування приписів даної норми при перерахунку пенсії (ст.7 Угоди), Указу Президента України «Про соціальний захист населення в умовах лібералізації цін від 27.12.1991 року, зокрема, щодо обчислення середньомісячного заробітку при призначенні пенсії в період 1991-1993 р.р., Закону України «Про пенсійне забезпечення» (1788-12), зокрема, щодо не врахування ст.100 цього Закону для встановлення права на пільгову пенсію за раніше діючим законодавством Закону про державні пенсії 1956 року, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок розміру пенсії з 01.12.2018 року, у відповідності до зазначених норм.

В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2018 року було здійснено відповідачем без будь-яких підстав, у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV. Окрім того, представник вважає, що відповідачем при призначенні позивачу пенсії не було враховано положень ст.100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ.

Ухвалою судді від 23.09.2019 року вказану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків. На виконання вимог зазначеної ухвали судді представник позивача усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою судді від 07.10.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

18.10.2019 року представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи №1.380.2019.004791 за правилами загального позовного провадження (вх. №37900).

25.10.2019 року від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначив, що при призначенні пенсії позивачу ГУПФ України у Львівській області діяло в межах повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Ухвалою суду від 04.11.2019 року у задоволенні клопотань представника позивача та відповідача про розгляд справи №1.380.2019.004791 за правилами загального позовного провадження було відмовлено; постановлено перейти із спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду адміністративної справи №1.380.2019.004791 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання до вчинення дій - за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

21.11.2019 року від представника позивача засобами поштового зв`язку надійшла до суду заява про відвід головуючого судді Сасевича О.М., з підстав упередженості судді. Оскільки суд під головуванням судді Сасевича О.М. дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, то ухвалою від 22.11.2019 року заява представника позивача про відвід головуючого судді Сасевича О.М. була передана для розгляду іншому судді. Цією ж ухвалою суд зупинив провадження у справі №1.380.2019.004791.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2019 року заяву про відвід головуючого судді передано для розгляду судді Сакалошу В.М.

У зв`язку з неможливістю розгляду заяви про відвід суддею Сакалошем В.М., який 23.11.2019 року отримав травму, що призвело до втрати працездатності, розпорядженням керівника апарату Львівського окружного адміністративного суду від 26.11.2019 року №147-Р було призначено повторний автоматизований розподіл заяви.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2019 року, заява представника позивача про відвід головуючого судді Сасевича О.М. передана на розгляд судді Качур Р.П.

Ухвалою суду з питань відводу від 27.11.2019 суд (під головуванням судді Качур Р.П.) було відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про відвід судді Сасевича О.М. у справі №1.380.2019.004791.

Згідно ухвали суду від 28.11.2019 року, провадження у справі поновлено.

Протокольною ухвалою суду визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

17.12.2019 року від представника позивача надійшла до суду засобами поштового зв`язку заява про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

У судовому засіданні судом ухвалено здійснювати розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши доводи позову, відзив на нього, зібрані у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 27.09.1993 року перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду та отримує пенсію за віком, відповідно до п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому, пенсія за віком на пільгових умовах за списком №1 позивачу призначена (згідно рішення №411 від 28.09.1993 року) на підставі заяви ОСОБА_1 від 27.09.1993 року, відповідно до п.«а» ст.13 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», який набрав чинності з 01.01.1992 року (далі-Закон №1788-ХІІ, у редакції, яка була чинна на день звернення із відповідною заявою щодо призначення пенсії), ще у 1993 році.

На звернення представника позивача листом Управління обслуговування громадян Сколівського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) ГУПФ України у Львівській області від 15.03.2019 року №8/У-20/07.05-06 повідомлено, що заробітна плата для обчислення пенсії ОСОБА_1 з 27.09.1993 року врахована за період з 01.09.1991 року по 31.08.1993 року, на підставі довідки про заробітну плату, виданої Корчинським філіалом Львівського електролампового заводу, з 01.01.1994 року за період 1986-1990 р.р. на підставі довідки про заробітну плату, виданої Корчинським філіалом Львівського електролампового заводу та з 01.03.1999 року врахована за період роботи з 01.01.1978 року по 31.12.1982 року, згідно довідки про заробітну плату, виданої Корчинським світлотехнічним заводом «Іскра», на підставі якої по даний час проводиться обчислення пенсії.

Згідно вимог Закону №1788-ХІІ (у редакції, яка була чинна на день звернення із відповідною заявою щодо призначення пенсії), такий вид пенсії - як пенсія за віком на пільгових умовах призначається за заявою особи, яка має право на цей вид пенсії. Тож, зважаючи на те, що заява позивача подана до Пенсійного фонду - 27.09.1993 року, пенсію їй призначено саме з цієї дати.

Так, п.«а» ст.13 Закону №1788-ХІІ (у редакції, яка була чинна на день звернення із відповідною заявою щодо призначення пенсії), право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації робочого місця, зокрема, жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Як слідує із вказаного, п.«а» ст.13 Закону №1788-ХІІ передбачає призначення саме пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, яку і отримує ОСОБА_1 з 1993 року по даний час, що не заперечується представником відповідача.

З приводу посилань представника позивача у позові на те, що управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області при призначенні пенсії ОСОБА_1 не враховано положення статті 100 Закону №1788-ХІІ, у редакції, яка була чинна на день звернення із відповідною заявою щодо призначення пенсії, то суд такі оцінює критично та відзначає наступне.

Положення ст.100 Закону №1788-ХІІ не можуть бути застосовані, оскільки ця стаття визначає порядок призначення пільгових пенсій особам, які мали право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію цього Закону, тобто Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зокрема, п.«а» ч.1 ст.100 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються за таких умов - особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний пільговий стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених діючим законодавством.

Суд, позитивно оцінюючи доводи представника відповідача з цього приводу, зазначає, що право на пенсію, відповідно до ст.100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», має особа, яка набула необхідний стаж роботи зі шкідливими і важкими умовами праці, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах до 01.01.1992 року і після цієї дати не працювала на цих роботах. При цьому, наявності атестації робочих місць не вимагається.

Отже, враховуючи те, що у 1993 році позивач працювала на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, пенсію призначено ОСОБА_1 відповідно до вимог ст.13 цього Закону.

У судовому засіданні представник відповідача надала пояснення, що на виконання Закону України «Про проведення у Львівській області експерименту з призначення пенсій органами Пенсійного фонду України» та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10 грудня 1998 року №1943 «Про забезпечення проведення у Львівській області експерименту з призначення та виплати пенсій органами Пенсійного фонду України» з 1 січня 1999 року запроваджено призначення пенсій в області відділами Пенсійного фонду.

Отже, суд зважає, що призначення та виплата пенсій органами Пенсійного фонду здійснюється тільки з 01 січня 1999 року, до цього часу, відповідно до ст.10 Закону №1788-ХІІ (у редакції, яка була чинна на день звернення із відповідною заявою щодо призначення пенсії), пенсійне забезпечення проводилося органами соціального забезпечення.

Таким чином, оскільки пенсія ОСОБА_1 призначена у 1993 році, відповідно призначення пенсії здійснювали органи соціального забезпечення.

Статтею 64 Закону №1788-ХІІ (у редакції, яка була чинна на день звернення із відповідною заявою щодо призначення пенсії) встановлено, що пенсії обчислюються за нормами у процентах до середньомісячного заробітку, що визначається відповідно до статей 65-67 цього Закону, який громадяни одержували перед зверненням за пенсією.

Стаття 65 Закону №1788-ХІІ (у редакції, яка була чинна на день звернення із відповідною заявою щодо призначення пенсії) передбачає загальний порядок визначення середньомісячного заробітку для обчислення пенсій.

В силу ч.1 ст.65 цього Закону середньомісячний фактичний заробіток для обчислення пенсій береться (за вибором того, хто звернувся за пенсією): за 24 останніх календарних місяці роботи підряд перед звільненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом всієї трудової діяльності перед зверненням за пенсією, незалежно від наявних перерв у роботі.

Згідно ст.80 Закону №1788-ХІІ (у редакції, яка була чинна на день звернення із відповідною заявою щодо призначення пенсії), заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до районного (міського) відділу соціального забезпечення за місцем проживання заявника.

Судом з`ясовано, що у 1993 році ОСОБА_1 працювала, заява про призначення пенсії позивачем подавалася за місцем її роботи.

Щодо посилань у позовній заяві представника позивача на необхідність застосування Угоди про гарантії прав держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (надалі - Угода), суд роз`яснює наступне.

Відповідно до статті 1 Угоди, пенсійне забезпечення держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

В означеному випадку, пенсія ОСОБА_1 призначена згідно законодавства України, держави, на території якої позивач проживала та проживає по даний час.

Окрім того, у позові представник позивача описує власний розрахунок щодо розміру пенсії ОСОБА_1 і такий просить суд врахувати при вирішенні спору.

Проте суд вважає цей розрахунок необґрунтованим та безпідставним, позаяк не відповідає вимогам чинного законодавства, у тому числі ст.ст.65, 66 67 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З приводу посилань представника позивача у позові на те, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 2018 року проведено без будь-яких підстав, у відповідності до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), то суд звертає увагу, що перерахунок пенсії позивачу проведено, згідно п.п.4-3 п.4 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV - пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015, 2016 роки, із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1%.

Окрім того, щодо посилань представника позивача на копію повідомлення Державного бюро розслідувань від 08.08.2019 року №03/1-10951 вих-19, у якому вказано, що 08.08.2019 року Першим слідчим відділом слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_2 від 07.08.2019 року з приводу можливого вчинення службового підроблення слідчим СВ Стрийського ВП ГУНП у Львівській області протоколу допиту свідка у кримінальному провадженні №0000125 від 15.03.2019 року, із попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст.366 КК України, суд такі до уваги не приймає, позаяк наведене не стосується предмету даного спору.

За наведених підстав, суд приходить до висновку про те, що пенсія позивачу нарахована та виплачується у відповідності з діючим законодавством.

Враховуючи те, що судом встановлено відсутність допущення порушень відповідачем при призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, а відтак, вимога щодо зобов`язання ГУПФ України здійснити перерахунок пенсії з 01.12.2018 року ОСОБА_1 є також безпідставною.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

За наслідками розгляду справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду належні та допустимі докази на спростування вищенаведених у позові обставин, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання до вчинення дій відмовити повністю.

Судовий збір стягненню зі сторін не підлягає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 24 грудня 2019 року.