Справа № 448/1019/16-а
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/12620/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.

за участю секретаря судового засідання Волошин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 11 квітня 2019 року, прийняте суддею Білоус Ю.Б. о 13 годині 56 хвилині в місті Мостиська, у справі № 448/1019/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, заступник начальника Львівської митниці ДФС - начальник управління боротьби з митними правопорушеннями Мірошниченко Михайло Іванович про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в серпні 2016 року звернулася з адміністративним позовом до Львівської митниці ДФС, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС Мірошниченко М.І. у справі про порушення митних правил від 10.08.2016 року № 2840/20908/16, якою її визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого ч.3 ст.470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 11 квітня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржила Львівська митниця ДФС, з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що позивач не надала ні митниці, ні до суду жодних документів на підтвердження того, що нею не ввозився автомобіль на митну територію України.

Щодо доводів позивача про пропуск строку притягнення її до відповідальності, то такі є безпідставними оскільки порушення, передбачене ч.3 ст.470 МК України, вчинене позивачем є триваючим, а днем виявлення такого правопорушення є фіксація в протоколі про порушення митних правил, а тому в силу ст.467 МК України строк накладення адміністративного стягнення обчислюється саме з дня виявлення.

Просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено, що 07.07.2016 року старшим державним інспектором ВМО №2 м/п «Краковець» Львівської митниці ДФС складено протокол про порушення митних правил №2840/20908/16, відповідно до якого в ході перевірки баз даних ЄАІС ДФС України виявлено, що 06.10.2015року близько 02.35год. через митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС, через смугу «зелений коридор» ОСОБА_1 ввезла на митну територію України транспортний засіб марки «OPEL VECTRA» VIN № НОМЕР_1 , реєстр.номер НОМЕР_2 , в митному режимі «транзит». Згідно даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України зазначений транспортний засіб з митної території України станом на 07.07.2016 року не вивозився та у інший митний режим згідно нормами чинного законодавства не поміщений. Станом на 07.07.2016 року відповідних документів, що підтверджують факт аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, визначених статтею 460 Митного кодексу України, зазначеною особою подано не було. Таким чином, ОСОБА_1 перевищила встановлений статтею 95 МК України строк доставки товарів, транспортних засобів, що перебувають під митним контролем до митного органу призначення більше ніж на 10 діб і її дії кваліфіковано за ч.3 ст.470 МК України.

На підставі вищевказаного протоколу, 10.08.2016 року заступником начальника Львівської митниці ДФС - начальником управління боротьби з митними правопорушеннями Мірошниченко М.І. винесено оскаржувану постанову у справі про порушення митних правил №2840/20908/16, якою позивача визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на суму 8500 гривень.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною та скасування постанови заступника начальника Львівської митниці ДФС начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Мірошніченко М.І. від 10.08.2016 року в справі про порушення митних правил №2840/20908/16 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 МК України та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 гривень, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини другої статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 90 Митного кодексу України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

В розумінні пунктів 57, 59 частини першої статті 4 Митного кодексу України товари - будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі; транспортні засоби комерційного призначення - це, зокрема, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи), що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення.

Згідно зі статтею 95 Митного кодексу України для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення в десять діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - п`ять діб.

Відповідно до частини третьої статті 470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу митного органу - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини шостої статті 366 Митного кодексу України громадяни, які проходять (проїжджають) через «зелений коридор», звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов`язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон.

Нормами частини другої статті 95 МК України передбачено, що до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається час дії обставин, зазначених у статті 192 МК України. Разом з тим нормами частини першої статті 192 МК України визначено, що у разі, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до митного органу призначення, перевізник зобов`язаний терміново повідомити найближчий митний орган про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Судом встановлено та сторонами не заперечується факт несвоєчасного вивезення за межі України вищезазначеного транспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач заперечує факт ввезення нею вказаного вище транспортного засобу на митну територію України. У своїх поясненнях стверджує, що вищевказаний автомобіль не ввозився нею на територію України і вона не має до вказаного транспортного засобу жодного відношення, у даному автомобілі вона перебувала виключно як пасажир, всі документи при митному оформленні подавав водій даного автомобіля, з яким жодних домовленостей про те, що автомобіль буде оформлено на неї не було.

Дане твердження спростовується інформацією про факт перетину позивачкою державного кордону саме цим транспортним засобом та витягами з баз даних.

Апеляційний суд, не приймає до уваги і покликання позивача на звернення в правоохоронні органи, оскільки факт звернення ОСОБА_1 у правоохоронні органи не підтверджує, що відносно позивача вчинені злочинні дії, а рішення суду, яке б набрало законної сили не надано, як суду першої так і апеляційної інстанції.

Відповідно ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарі, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншим законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно з пунктом 1.1. частини 1 розділу ІІІ Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17 листопада 2015 року №1118, встановлено, що в разі ввезення транспортних засобів на митну територію України з метою транзиту власник або уповноважена особа представляють уповноваженій особі митного органу, у зоні діяльності, якого розташований пункт пропуску через державний кордон України, транспортний засіб для здійснення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про знаття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; що підтверджують право на надання пільг в оподаткуванні (у разі митного оформлення транспортного засобу з наданням пільг в оподаткуванні) перелік яких визначено в підпункті 4.2 пункту 4 цього розділу.

Таким чином, при оформленні зобов`язання про транзит визначальним є не факт знаходження особи за кермом автомобіля та наявності прав на керування транспортним засобом, а факт зазначення такої особи у поданих документах власником транспортного засобу або уповноваженою особою. За умови неподання позивачем документів у якості водія транспортного засобу у посадової особи митного органу була б відсутня фізична можливість внести таку інформацію, яка є достовірною.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанову Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №308/6260/17.

Апеляційний суд приймає до уваги твердження апелянта про те, що покликання суду першої інстанції на висновок викладений в постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №166/722/17 є безпідставним, оскільки даною постановою скасовано рішення суду першої та апеляційної інстанції і справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В подальшому, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи вищенаведене, враховуючи те, що позивачем, в порушення вимог ст. 95 МК України, у встановлені строки для транзитних перевезень для автомобільного транспорту 10 діб станом на 07.07.2016 року не вивезено за межі митної території України, та в інший митний режим не заявлено, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржена постанова про порушення митних правил відповідачем винесена правомірно, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а, відтак, задоволенню не підлягають.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС задоволити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 11 квітня 2019 року, у справі № 448/1019/16-а - скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула