Справа № 520/4146/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 р.Справа № 520/4146/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

позивача - ОСОБА_1 , представників сторін : позивача - Хоружого Я.О., відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 28.08.19 року по справі № 520/4146/19

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення матеріальної шкоди, зняття дисциплінарного стягнення,

ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту В/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому, з урахуванням уточнень, прийнятих судом, просив суд :

- визнати протиправними та скасувати пункти 1,2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 19.03.2019 № 32;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 365,40 грн;

- зняти з капітана медичної служби ОСОБА_1 , начальника відділення медичного постачання (регіону) Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (на 475 ліжок), дисциплінарне стягнення, визначене у п.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 19.03.2019 № 32, з внесенням зазначеного виправлення у всі документи, що передбачають облік дисциплінарних стягнень, як занесене незаконно, шляхом видання відповідного наказу командиром військової частини НОМЕР_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2019 року № 32 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани є незаконним. Вказав, що не міг виконати наказ командира та відбути у відрядження за сімейними обставинами, про що доповів в установленому порядку безпосередньому керівництву, відтак вважав, що відсутні підстави для накладення дисциплінарного стягнення. Крім того, позивач підкреслював, що самого наказу про його відрядження не існує.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 по справі № 520/4146/19 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення матеріальної шкоди, зняття дисциплінарного стягнення - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 по справі № 520/4146/19 скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує, що судом першої інстанції не було надано оцінки доводам позивача про фактичну відсутність наказу, яким позивача було б направлено у відрядження, недоведення такого наказу до відома позивача у встановленому законом порядку, прийняття командиром військової частини НОМЕР_1 рішення про проведення службового розслідування за фактом невибуття позивача у відрядження в той же день, коли відповідачем було видано наказ від 05.03.2019 № 49, згідно з яким ОСОБА_1 вважається таким, що вибув у відрядження.

Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали з підстав, викладених в останній, просили суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 по справі № 520/4146/19, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в надісланому до суду письмовому відзиві та його представники в судовому засіданні просили суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Пояснили, що з метою реалізації рапорту на відбуття позивача у відрядження від 05.03.2019, командиром в/ч НОМЕР_1 було видано наказ від 05.03.2019 № 49, що спростовує твердження позивача про відсутність наказу про направлення його у відрядження. Зазначений наказ було доведено до позивача по телефону відповідальним виконавцем відділу персоналу та стройового ОСОБА_4 , однак, позивач відмовився отримувати посвідчення про відрядження. Вказує, що командиром військової частини НОМЕР_1 щодо рапорту ОСОБА_1 було прийнято рішення про проведення відносно позивача службового розслідування шляхом вчинення резолюції на рапорті та видачі наказу від 05.03.2019 № 72 про призначення службового розслідування. Враховуючи викладене, вважає доводи позивача хибними, та з посиланням на ст.ст.4, 5, 45, 83, 84 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», ст.ст. 11, 35-37 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» стверджує про правомірність оскаржуваного наказу від 19.03.2019 № 32 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що капітан медичної служби ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника відділення медичного постачання (регіону) Військово - медичного клінічного центру Північного регіону (на 475 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ).

Відповідно до рапорту т.в.о. заступника командира військової частини НОМЕР_1 з медичного постачання підполковника медичної служби ОСОБА_5 від 05.03.2019 №1285, було заплановано відрядження капітана медичної служби ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_3 (а.с.22).

З метою реалізації вказаного рапорту командиром військової частини НОМЕР_1 було видано наказ від 05.03.2019 №49 (по стройовій частині), пунктами 2 та 2.1 якого визначено вважати капітана медичної служби ОСОБА_1 таким, що вибув у відрядження у військову частину НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 на 15 діб з 05 по 19 березня 2019 року, для проведення переформування аптечок, недопущення зниження рівня медичної допомоги ( а.с.17).

Наказ про вибуття у відрядження капітану медичної служби ОСОБА_1 було доведено 05.03.2019 близько 15 години 30 хв. відповідальним виконавцем відділення персоналу та стройового військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_4 (а.с.23).

У цей же день, 05.03.2019 позивачем до відділення персоналу та стройового військової частини НОМЕР_1 було надано власноручно складений рапорт від 05.03.2019, в якому ОСОБА_1 виклав обставини та мотиви, які, на його думку, заважали йому вибути у відрядження, а саме: догляд за бабусею, великий обсяг завдань за посадою, небажання працювати за посадових осіб військової частини НОМЕР_3 . Зазначений рапорт обліковано у нетаємному діловодстві військової частини НОМЕР_1 за вх. №1286 від 05.03.2019 (а.с.24).

За фактом невиконання позивачем наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2019 №49 (по стройовій частині) в частині, що стосується позивача, командиром В/ч НОМЕР_1 було призначено службове розслідування наказом від 05.03.2019 № 72. Проведення службового розслідування було доручено здійснити у строк до 18.03.2019 т.в.о. помічника командира частини з правової роботи майору юстиції ОСОБА_3 (а.с.20-21).

В ході службового розслідування були відібрані пояснення у позивача (а.с.25-26), та у особи, що доводила позивачу наказ про відрядження до відома - відповідального виконавця відділення персоналу та стройового військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_4 , який пояснив, що зазначений вище наказ про відрядження було доведено ОСОБА_1 05.03.2019 по телефону (а.с.13).

Позивач у письмових поясненнях, наданих в ході службового розслідування, вказав, що 05.03.2019 він отримав від т.в.о. заступника з медичного постачання підполковника медичної служби ОСОБА_5 усний наказ щодо виїзду у відрядження до В/ч НОМЕР_3 для вирішення проблемних питань у даній військовій частини, приведення обліку до норми, визначення потреби в аптечках та для виконання їх переформування. Зазначив, що усно доповів ОСОБА_5 про неможливість вибуття у відрядження через догляд за бабусею, яка, перебуваючи у літньому віці, втратила свого чоловіка та перебуває на утриманні позивача, оскільки більше нікому за нею доглядати. Крім того, вказав про наявність у нього поточного великого обсягу завдань за посадою та зазначив, що не бажає виконувати роботу у В/ч НОМЕР_3 замість відповідальної особи, яка не виконує належно свої обов`язки, проте отримує грошове забезпечення. Повідомлено, що з приводу зазначеного позивачем згодом подано відповідний письмовий рапорт (а.с.24).

У поясненнях, які надано позивачем у ході службового розслідування, він власноручно письмово зазначив про невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2019 року №49 з вищевказаних питань (а.с.26).

За результатами службового розслідування складено акт, затверджений 19.03.2019 командиром військової частини НОМЕР_1 , в якому особою, відповідальною за проведення службового розслідування, запропоновано за порушення позивачем ст.ст.11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності, та з посиланням на наявність у діях позивача складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 402 КК України, запропоновано направити матеріали службового розслідування Військовому прокурору Харківського гарнізону (а.с.18-19).

Пропозиції, викладені в акті службового розслідування, реалізовано шляхом видання наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2019 № 32 про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани (а.с.13-14).

Крім того, командиром В/ч НОМЕР_1 було направлено Військовому прокурору Харківського гарнізону повідомлення про вчинення позивачем кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 402 КК України ( а.с.27).

Не погодившись із наказом № 32 від 19.03.2019, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправним та скасування пунктів 1,2 цього наказу, стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 365 грн., зняття з позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваного наказу, оскільки матеріалами справи підтверджено факт невиконання вимоги наказу командиру військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2019 №49, що в повній мірі підтверджено службовим розслідуванням, проведеним з дотриманням встановленого законодавством порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.4 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 551-XIV (далі по тексту - Закон № 551-XIV, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, серед іншого: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статтею 5 Закону № 551-XIV встановлено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк (ст.6 Закону № 551-XIV).

Згідно зі ст.45 Закону № 551-XIV у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Усі дисциплінарні стягнення, крім позбавлення військового звання, накладені на військовослужбовців і не скасовані до дня звільнення їх у запас чи відставку, втрачають чинність з дня звільнення.

Статтею 83 Закону № 551-XIV передбачено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно зі ст. 68 Закону № 551-XIV на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Відповідно до ст. 84 Закону № 551-XIV прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно зі ст.11 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV (далі по тексту - Закон № 548-XIV) необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (ст.14 Закону № 548-XIV).

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Закону № 548-XIV).

Відповідно до ст.ст. 35-37 Закону № 548-XIV, накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення. Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом. Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі по тексту Порядок № 608).

Цей Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) (п.1 розділу І Порядку № 608).

Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення (п.1 розділу ІІІ Порядку № 608).

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування) (п.3 розділу ІІІ Порядку № 608).

Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків (п.9 розділу ІІІ Порядку № 608).

За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, що підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування (п.п.1, 5 розділу V Порядку).

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування (п.6 розділу V Порядку).

З аналізу наведених норм Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України вбачається, що командирам надано право накладати дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани у випадках, передбачених нормами зазначених статутів.

Такі випадки передбачені, у тому числі, статтею 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, яким встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни командир накладає дисциплінарне стягнення.

У свою чергу, в силу ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна зобов`язує військовослужбовця, зокрема, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивачем вимоги наказу командиру військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2019 №49 щодо відбуття у відрядження не виконано, про що позивач самостійно зазначив у поясненнях, наданих в ході службового розслідування.

Зазначену обставину позивач не заперечує, проте, вважає, що з огляду на поважність причин невиконання цього наказу та порушення, допущені при його видачі та доведенні до відома позивача, у його діях відсутні ознаки дисциплінарного проступку, а відтак, і підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що з огляду на приписи ст.ст.11, 37 Закону № 548-XIV законний наказ командира (начальника) підлягає безумовному виконанню.

Твердження позивача про те, що йому не було роз`яснено спосіб та строки вибуття у відрядження, відтак, в нього був відсутній відповідний обов`язок, є необґрунтованими, оскільки наказ від 05.03.2019 №49 містить відповідні строки відрядження - з 5 по 19 березня 2019 року.

Крім того, зазначеним наказом також направлено у відрядження, окрім позивача, також іншого військовослужбовця - ОСОБА_6 , у якого не виникло жодних складнощів у виконанні наказу.

Доводи, викладені позивачем у рапорті, про наявність значної кількості обов`язків за посадою та небажання виконувати роботу у В/ч НОМЕР_3 замість службовця цієї військової частини, який не виконує належним чином свої обов`язки, є прямим свідченням ухилення позивача від виконання наказу командира.

Посилання на неможливість вибуття у відрядження з огляду на знаходження на його утриманні бабусі похилого віку не підтверджено жодними доказами.

Твердження позивача про фактичну відсутність наказу, прийнятого командиром військової частини, щодо направлення його у відрядження, спростовуються наявною в матеріалах справи копією наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2019 №49 (а.с.17).

Вказівка у наказі від 05.03.2019 №49 про те, що згідно з цим наказом ОСОБА_1 вважається "таким, що вибув у відрядження", не спростовує фактичних обставин справи, а саме того, що до позивача в усній формі було доведено наказ про відрядження, однак, позивач цей наказ не виконав.

Та обставина, що позивача не ознайомлено з цим наказом у паперовому вигляді, не свідчить про фактичну відсутність зазначеного наказу та не свідчить про неправомірність наказу, оскільки в силу ст.35 Закону № 548-XIV наказ може бути відданий не лише в письмовій, а й в усній формі та переданий з використанням технічних засобів зв`язку.

Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження позивача про неприйняття відповідачем рішення за рапортом ОСОБА_1 від 05.03.2019 щодо неможливості відбути у відрядження, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, командиром військової частини НОМЕР_1 було прийнято рішення за вказаним рапортом шляхом вчинення на ньому резолюції про необхідність проведення службового розслідування, та видачі наказу від 05.03.2019 № 72 «Про призначення службового розслідування».

Посилання позивача на те, що службове розслідування було призначено в той же день, що і наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 05.03.2019 № 49, яким позивача визнано таким, що вибув у відрядження, колегія суддів відхиляє, оскільки ані Законом № 548-XIV, ані Порядком № 608 не заборонено призначати службове розслідування невідкладно після вчинення військовослужбовцем дисциплінарного проступку.

Крім того, як зазначалось вище, ОСОБА_1 власноручно підтвердив факт невиконання наказу від 05.03.2019 № 49, а відтак, накази від 05.03.2019 № 49 про направлення позивача у відрядження та № 72 про призначення службового розслідування не суперечать один одному.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вчинення позивачем порушення ст.ст.11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України підтверджено матеріалами справи, зокрема, і матеріалами службового розслідування.

Порушень порядку призначення та проведення службового розслідування ані судом першої інстанції, ані судом апеляційної інстанції не встановлено.

Колегія суддів зауважує, що на підставі повідомлення командира В/ч НОМЕР_1 від 18.03.2019 № 649, складеним за результатами службового розслідування, 27.03.2019 Державним бюро розслідувань було порушене кримінальне провадження № 0000063, за яким 31.07.2019 слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 .

Зі змісту наявної в матеріалах справи копії вказаної постанови від 31.07.2019 вбачається, що кримінальним провадженням підтверджено факт порушення позивачем вимог ст.ст. 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, яке полягало у невиконанні ним наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 05.03.2019 року №49.

Однак, у зв`язку з тим, що ці дії містять ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-10 КУпАП, та не завдали істотної шкоди державним інтересам, слідчий дійшов висновку, що вчинене капітаном медичної служби ОСОБА_1 діяння хоча формально і містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 402 КК України «Непокора», але через малозначність не становить суспільної небезпеки, а тому кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку доведеним, та дійшла висновку, що оскаржуваний наказ командира В/ч НОМЕР_1 від 19.03.2019 № 32 «Про результати проведення службового розслідування» є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 року по справі № 520/4146/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 24.12.2019 року