Справа № 520/5980/19
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Панченко О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 р. Справа № 520/5980/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Харківській області в особі відокремленого підрозділу Харківського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в особі Сєвєродонецького міського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Луганській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2019, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/5980/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в особі Сєвєродонецького міського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Луганській області , Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Харківській області в особі відокремленого підрозділу Харківського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі за текстом позивач, ОСОБА_1 ), звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в особі відокремленого підрозділу Сєвєродонецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області () щодо припинення виплати щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.05.2015 року по 28.02.2018 року;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі відокремленого підрозділу Харківського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області () здійснити виплату щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.05.2015 року по 28.02.2018 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду України від 23.10.2019 року позов задоволено .

Відповідачі, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просять суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду України від 23.10.2019 року по справі №520/5980/199 та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційних скарг відповідачі зазначають про відсутність у позивача права на отримання соціальних виплат за оспорюваний період через закінчення терміну дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за період з 24.08.2015 року по 28.02.2018 року. Також вважають, що відповідно до п.15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365, суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Таким чином, на думку скаржника зобов`язання скаржника сплатити заборгованість позивачу суперечить чинному законодавству.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), а тому відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядається в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, про що Управлінням праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації видано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 28.02.2018 року (а.с.16).

З грудня 2014 року по травень 2015 року позивач отримувала виплати у Сєвєродонецькому міському відділенні Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Луганській області, а з 02.05.2018 в Харківському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Харківській області. За період з 01.05.2015 по 28.02.2018 року страхові виплати позивачу не виплачувались.

З приводу не виплати страхових виплат за період з травня 2015 по лютий 2018 року, позивач звернулася на Урядову гарячу лінію та до Сєвєродонецького міського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Луганській області.

Листом Управління виконавчої дирекції фонду Соціального страхування України в Харківській області №03.01-10-1626 від 13.06.2018 року позивача повідомлено, що постановою Кабінету міністрів України від 25.04.2018 №335 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365" передбачено: орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат. які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. На сьогодні окремий порядок Кабінетом міністрів України не затверджений ( а.с.17).

Листом Сєвєродонецького міського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Луганській області №Ш-02/03-1 від 20.02.2019 року, позивача повідомлено, про те що щомісячні страхові виплати були припинені з 01.05.2015 року у зв`язку із закінченням терміну дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відповідно до "Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення", затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 року №509 в редакції чинній на той час.

За період перебування на обліку в відділенні з 01.12.2014 по 30.04.2015 ОСОБА_1 було проведено перерахунок щомісячних страхових виплат з 01.03.2014, проведена доплата по перерахунку за березень 2014 року - листопад 2014 року в сумі 1254,42 грн., виплачені раніше нараховані, але не виплачені щомісячні страхові виплати за червень-листопад 2014 року в сумі 10586,04 грн., виплачені щомісячні страхові виплати за грудень 2014 року - квітень 2015 року в сумі 9518,60 грн. Також вказав, що невиплачених щомісячних страхових виплат за період перебування на обліку і відділенні не має. В квітні 2018 року електронна справа ОСОБА_1 була передана за місцем фактичного перебування до Харківського відділення (а.с.19).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо припинення виплати страхових виплат за період з 01.05.2015 року по 28.02.2018 року, позивач звернувся до суду з вказаним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності дій щодо ненарахування та невиплати позивачу суми страхових виплат за період з з 01.05.2015 року по 28.02.2018 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 1105-XIV від 23.09.1999 (далі - Закон № 1105-XIV).

Пунктом третім розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 3 Закону №1105-XIV визначені принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав.

Відповідно до підпункту "в" пункту 1 частини першої статті 21 Закону №1105-ХІV (у редакції, яка діяла до 01 січня 2015 року) у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Статтею 40 Закону № 1105-ХІV (у редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком. Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, вказана стаття вказує на випадки, згідно яких страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються.

Як зазначає скаржник, страхові виплати позивачу припинено у зв`язку із закінченням терміну дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Водночас, ст.46 Закону №1105-XIV такої підстави для припинення страхових виплат не встановлено.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (надалі - Закон N 1706-VII).

Статтею першою Закону N 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що листом від 13.06.2018 року №03.01-10-1626, у відповідь на лист відповідач повідомив, що Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365" передбачено: орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, позивачу не виплачено страхові виплати за період з травня 2015 року по лютий 2018 року через відсутність окремого порядку виплати страхових виплат за минулий період, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 року, орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3.8 та п. 3.9 Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.12.2018 № 27 ( далі - Порядок №27) суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в робочих органах виконавчої дирекції Фонду, в яких зберігались справи про страхові виплати до початку антитерористичної операції, та тимчасової окупації українських територій, в порядку визначеному виконавчою дирекцією Фонду.

В той же час, станом на час розгляду даної справи у суді такий порядок не прийнято.

Разом з тим, за змістом конституційних норм (статті 113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та № 2-рп-99 від 02 березня 1999 року висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" з приводу особливостей виплати заборгованості потерпілим, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

У рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено. Таким чином, відмовляючи позивачу у виплаті соціальних виплат за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання соціальних виплат.

Крім того, окремого порядку виплати заборгованості по соціальним виплатам чинним законодавством станом на момент розгляду справи не передбачено, проте відсутність законодавчого врегулювання окремого порядку виплати заборгованості по соціальним виплатам не може ставити в залежність особу - отримувача. Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому, колегія суддів акцентує увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 11 грудня 2018 року (справа №243/5600/17), від 12 грудня 2018 року (справа № 243/4547/17), від 31 травня 2018 року (справа № 243/5475/17).

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у позивача права на отримання соціальних виплат за оспорюваний період через закінчення терміну дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за період з 01.05.2015 року по 28.02.2018 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно листа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Харківській області в особі відокремленого підрозділу Харківського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 13.06.2018 року №03.01-10-1626 позивачу не виплачено страхові виплати за оспорюваний період через відсутність окремого порядку виплати страхових виплат за минулий період, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача про правомірність його дій щодо ненарахування та невиплати позивачу соціальної допомоги з урахуванням відсутності діючої довідки внутрішньо переміщеної особи за період з 01.05.2015 року по 28.02.2018 року, оскільки вказані обставини не були підставою відмови у нарахуванні і виплаті соціальних виплат.

Між тим, з 13.01.2016 року з урахуванням внесених Законом № 921-VIII від 24.12.2015 змін, статтею 4 Закону № 1706-VII передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до п. 7 ст. 47 Закону № 1105-XIV якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на нарахування та виплату соціальних виплат за період з 01.05.2015 року по 28.02.2018 року.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 соціальних виплат за період з 01.05.2015 року по 28.02.2018 року.

Доводи апеляційної скарги відносно допущеної судом першої інстанції у резолютивній частині оскаржуваного рішення помилки щодо стягнення витрат по сплаті судового збору з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, на переконання суду апеляційної інстанції, не є порушенням судом першої інстанції норм процесуального права у розумінні статті 317 КАС та не свідчить про невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначене, у світлі доводів скаржника, слід розцінювати як можливу допущену судом першої інстанції описку, яка може бути виправлена в порядку статті 253 КАС.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулює спірні правовідносини та дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача у справі.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року по справі №520/5980/19 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скарг, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Харківській області в особі відокремленого підрозділу Харківського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в особі Сєвєродонецького міського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 по справі № 520/5980/19 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко Г.Є. Бершов