Справа № 460/1540/19
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/7837/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Члена Релігійної громади Української Православної церкви с. Козак Корецького району ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року про відмову у відкритті провадження (постановлена головуючим-суддею Дорошенко Н.О. у м. Рівне) по справі за адміністративним позовом Члена Релігійної громади Української Православної церкви с. Козак Корецького району ОСОБА_1 до Рівненської обласної державної адміністрації, Державного реєстратора Управління культури і туризму Рівненської обласної державної адміністрації Бороденко Іванни Василівни про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року Член Релігійної громади Української Православної церкви с. Козак Корецького району ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Рівненської обласної державної адміністрації щодо проведення реєстрації змін до Статуту Релігійної громади Української Православної Церкви с. Козак Корецького району шляхом реєстрації Статуту Релігійної громади Української православної Церкви с. Козак Корецького району в новій редакції, визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Рівненської обласної державної адміністрації №315 від 12.04.2019 «Про реєстрацію статутів релігійних громад у новій редакції» стосовно реєстрації статуту Релігійної громади Української Православної Церкви с. Козак Корецького району в новій редакції з новою юридичною назвою, визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Управління культури і туризму Рівненської обласної державної адміністрації Бороденко Іванни Василівни про державну реєстрацію внесення змін до установчих документів юридичної особи - Релігійної громади Української православної Церкви с. Козак Корецького району, на підставі якого внесено записи в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №200114 та №300114 від 17.04.2019, визнати протиправними та скасувати записи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №200114 та №300114 від 17.04.2019, що внесений державним реєстратором Управління культури і туризму Рівненської обласної державної адміністрації Бороденко Іванною Василівною щодо державної реєстрації внесення змін до установчих документів юридичної особи - Релігійної громади Української православної Церкви с. Козак Корецького району.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 04.07.2019 було відмовлено у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України та роз`яснено позивачу, що розгляд даного спору віднесено до юрисдикції господарського суду Рівненської області.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до неправильного вирішення питання просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що предметом розглядуваного спору є правомірність рішення суб`єкта владних повноважень Рівненської обласної державної адміністрації як реєстратора, який був зобов`язаний під час реєстрації статуту релігійної організації в новій редакції перевірити дотримання заявником вимог ст.14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації». Вважає, що реєстратором допущено стороннє втручання невідомих осіб в діяльність юридичної особи. При цьому, розглядуваний спір виник між двома суб`єктами фізичною особою, яка штучно усунута від керівництва юридичною особою та державним реєстратором, який допустив при цьому неправомірне втручання в діяльність юридичної особи. Отже, вказаний спір є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оспорюване розпорядження, повинен був дотримуватися вимог цього Закону, провести належну перевірку поданих для реєстрації документів. При цьому, без дослідження всіх доказів по справі суд не зможе дійти обґрунтованого висновку про те, що спірні правовідносини стосуються прав та учасників релігійної громади на канонічне підпорядкування.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності за наявними у справі матеріалами на основі наявних у ній доказів.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції змінити в частині визначення підсудності справи, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. У справі, що розглядається, предметом спору є правомірність рішення органу виконавчої влади - Рівненської обласної державної адміністрації щодо реєстрації статусу релігійної організації (позивача) у новій редакції. Проте, оспорюється таке рішення саме з підстав порушення особами, які подали заяву про реєстрацію статуту, положень закону в частині дотримання порядку, способу та компетенції реєстрації таких змін. Ці обставини належать до внутрішньої діяльності юридичної особи. Як встановлено із зазначених обставин, позивач пов`язує проведену реєстрацію статуту, власне із незаконними діями осіб, які подали відповідну заяву та документи Державному реєстратору. Фактичною підставою звернення до суду стали не стільки протиправні дії відповідачів щодо реєстрації змін до статуту, як дії осіб, які скликали парафіяльні збори, прийняли рішення про зміну підлеглості релігійної громади, подали відповідну заяву та документи відповідачам.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне. Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що закриваючи провадження, судом першої інстанції не правильно визначено підсудність справи.

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно дефініції, наведеної в п.1 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За змістом п.2 ч.1 ст.4 КАС, публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, КАС України регламентує порядок розгляду не усіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. При визначенні юрисдикції справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб`єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

На думку суду апеляційної інстанції, спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи рішення про припинення державної реєстрації юридичної особи, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем.

Позивач вважає, що завдяки спірному розпорядженню відбулося захоплення юридичної особи та зміна її керівника. Разом з тим, вказує на те, що релігійна організація не змінювала своєї підлеглості, парафіяльні збори не приймали статут в новій редакції, уповноважена особа такої організації не зверталася до відповідача із заявами з приводу цих питань.

Також наголошує на тому, що спірним розпорядженням порушені його права, по-перше, його право як громадянина на вільне задоволення релігійних потреб, сповідувати і поширювати віру та, по-друге, його право як члена релігійної громади на самостійне визначення підлеглості у канонічних та організаційних питаннях через примусову та самовільну зміну сторонніми особами цієї підлеглості шляхом протиправного внесення відповідних змін до статуту релігійної громади.

Аналіз вказаних доводів свідчить про те, що предметом розглядуваного спору є правомірність рішення органу виконавчої влади Рівненської обласної державної адміністрації щодо реєстрації статусу релігійної організації у новій редакції.

Між тим, вказане рішення оспорюється з підстав порушення особами, які подали заяву про реєстрацію змін до статуту, положень закону, статуту в частині дотримання порядку, способу та компетенції реєстрації таких змін.

Ці обставини належать до внутрішньої діяльності юридичної особи та визначаються статутом, на підставі якого діє релігійна громада.

Також позивач пов`язує проведену реєстрацію змін до статуту із неправомірними діями невідомих осіб, які подали відповідну заяву та документи відповідачеві.

Таким чином, фактичною підставою звернення до суду стали не стільки протиправні дії відповідача щодо реєстрації змін до статуту, як дії осіб, які скликали парафіяльні збори, прийняли рішення про зміну підлеглості релігійної громади, подали відповідну заяву та документи відповідачеві.

Розглядуваний спір не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оспорюване розпорядження, хоч і мав владні-управлінські повноваження щодо релігійної організації (в частині зареєструвати або відмовити у реєстрації змін до статуту релігійної громади), проте спірна реєстрація змін до статуту обумовлена наданими для такої реєстрації документами. В свою чергу, позивач доводить відсутність повноважень у особи, яка подала заяву та документи для внесення змін до статуту, оспорює порядок та спосіб скликання парафіяльної ради, парафіяльних зборів та право участі у них, повноваження приймати рішення про внесення змін до статуту.

Отже, наданню правової оцінки розпорядженню Рівненської обласної державної адміністрації передує встановлення та доказування у даному спорі обставин, які є внутрішньою діяльністю релігійної організації.

У даному випадку спір виник саме між засновниками, членами Релігійної громади Української Православної церкви с. Козак Корецького району та релігійною громадою, яка вирішила змінити канонічне підпорядкування, подавши заяву про реєстрацію змін.

Звідси, спірні правовідносини стосуються прав та інтересів учасників релігійної громади на канонічне підпорядкування, а позовні вимоги у зазначеній справі спрямовані на захист цивільних прав позивача та третьої особи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність закриття провадження, однак вважає, що цей спір не є спором корпоративним, з огляду на наступне.

Господарський процесуальний кодекс України, відповідно до статті 1, визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Згідно ст.15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже, правильне визначення підвідомчості цієї справи залежить від установлення наявності або відсутності корпоративних відносин між учасниками справи.

Господарськими товариствами визнаються підприємства або інші суб`єкти господарювання, створені юридичними особами та/або громадянами шляхом об`єднання їх майна і участі в підприємницькій діяльності товариства з метою одержання прибутку. У випадках, передбачених цим Кодексом, господарське товариство може діяти у складі одного учасника. Господарські товариства є юридичними особами.

Згідно ст.80 Господарського кодексу України, до господарських товариств належать, зокрема, акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

Відповідно до ч.1 ст.80 ГК України, товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів.

Разом з тим, відповідно до частин першої, третьої статті 167 ГК України корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи.

Оскільки підстави звернення з даним позовом стосуються приватного інтересу позивача, а саме права позивача як учасника релігійної громади, порушеного, на його думку державним реєстратором, а тому під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

При цьому, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, виходячи із суті спору, враховуючи, що даний позов подано на захист приватних інтересів фізичної особи, даний спір не є господарським, не є корпоративним спором, а тому, за відсутності передбаченої законом норми щодо розгляду такого спору за правилами господарського судочинства, такий спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 по справі №910/8132/19.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вище викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З огляду на вищевикладене, згідно ч.4 ст.317 КАС України є підстави для зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення в частині підсудності справи.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Члена Релігійної громади Української Православної церкви с. Козак Корецького району ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року про відмову у відкритті провадження по справі №460/15403/19 змінити в частині визначення підсудності.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 24.12.2019.