Справа № 369/11957/19
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Гайворонського В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2019 року, суддя Ковальчук Л.М., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування індивідуального акта (розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації), зобов`язання утриматися від вчинення певних дій та відшкодування моральної шкоди,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просив: визнати протиправним індивідуальний акт - розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації №564 від 24.07.2018 року «Про відібрання дітей»; скасувати індивідуальний акт - розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації №564 від 24.07.2018 року «Про відібрання дітей»; зобов`язати Солом`янську районну в місті Києві державну адміністрацію не вчиняти будь-які дії стосовно розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації №564 від 24.07.2018 року «Про відібрання дітей»; на підставі п. 2 ст.49 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та ч.1 ст. 80 Закону України «Про державну службу» відшкодувати на користь позивачів 10000000,00 (десять мільйонів) гривень моральної шкоди яка заподіяна фізичним особам незаконними рішеннями державних службовців під час здійснення ними своїх повноважень солідарно; визначити підсудність справи у відповідності до законодавства України.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта (розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації), зобов`язання утриматися від вчинення певних дій та відшкодування моральної шкоди. Призначено справу до розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду в частині підсудності, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та визначити підсудність справи у відповідності до чинного законодавства.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, приймаючи ухвалу про відкриття провадження у справі № 369/11057/19 дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підсудний Києво-Святошинському районному суду Київської області та належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини, від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у ст. 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява №7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &?г;…&?к; фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися "судом, встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, згідно з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належали спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій. Наведене узгоджується і з положеннями ст.ст. 2, 4, 19 КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №802/1792/17-а.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Проте, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції, оскільки важливе значення для визначення юрисдикції має питання підстав виникнення спору та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Як убачається із матеріалів справи, предметом розгляду у даній справі є правомірність розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації №564 від 24.07.2018 року «Про відібрання дітей».

Відповідно до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - Порядок № 866), органами опіки та піклування є районні, районні у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад, які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 866 та статті 170 Сімейного кодексу України, на підставі яких прийняті оскаржувані розпорядження, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав.

Таким чином оскаржуване розпорядження щодо відібрання дітей стосуються відносин, що регулюються нормами сімейного права, та не є рішеннями суб`єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності.

Частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі №813/401/18 (провадження № 11-1197апп18).

За практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України», суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Відповідно до статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (пункт 1).

Згідно з частиною першої статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Таким чином суд першої інстанції, відкриваючи провадження у цій справі порушив правило предметної підсудності, встановлене статтею 19 КАС України.

Отже, даний спір має приватноправовий характер та не є публічно-правовим і не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за нормами ЦПК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених ст. 238 КАС України (ст. 319 КАС).

За змістом п.1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням зазначеного, ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням постанови про закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 238, 241, 242, 243, 287, 308, 310, 315, 319, 321, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування індивідуального акта (розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації), зобов`язання утриматися від вчинення певних дій та відшкодування моральної шкоди закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.

Повний текст виготовлено: 24 грудня 2019 року.