Справа № 300/2274/19
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" грудня 2019 р. справа № 300/2274/19
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Скільського І.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також позивач) звернулася в суд із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач) про визнання протиправними дії щодо відмови у виплаті недоодержаної пенсії за вислугу років в розмірі 47 334,00 грн.; зобов`язати провести виплату призначеної і перерахованої пенсії за 2016, 2017 роки в розмірі 47 334,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, в порушення ст.22, 46 Конституції України, статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільненні з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» протиправно відмовлено у виплаті ОСОБА_1 неотриманої пенсії її померлим чоловіком за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в сумі 47 334,00 грн., яка утворилась внаслідок невиплати різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, та місячним розміром отриманої особою пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103. Позивач зазначає, що в серпні 2018 перейшла на пенсію свого померлого чоловіка відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки пенсія чоловіка була значно вищою, відповідач повідомив, що вона отримує суму перерахованої пенсії померлому чоловікові відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.02.2018 №103. Однак, про невиплату недоотриманої чоловіком пенсії позивач дізналася лише у квітні 2019 року, тому вона звернулась 02.04.2019 із заявою до відповідача для виплати недоотриманої пенсії померлого чоловіка. Вважає, що стаття 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не може бути застосована в даному випадку, оскільки позивач здійснивши перехід на пенсію померлого чоловіка набула тих самих прав, тобто можливості отримання перерахованої пенсії за 2016, 2017 роки і виплати заборгованості. Зазначає, що виплата повинна здійснюватись у загальному порядку без додаткових звернень та заяв, і передбаченого статтею 61 цього Закону строку.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 09.12.2019 із відповідними письмовими доказами (а.с.23-80). Відповідач не погоджується з доводами позивача, викладеними у позовній заяві, оскільки вважає, що підстав для виплати позивачу недоодержаних у зв`язку з смертю її чоловіка сум пенсії не має, оскільки згідно статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до складу спадщини суми пенсії не включаються, і позивачем пропущено 6-місячний строк звернення із заявою про виплату цих сум. При цьому зазначає, що сума пенсії, обчислена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільненні з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та недоодержана ОСОБА_2 у зв`язку з смертю за період з 01.01.2016 по 01.01.2018 складає 47 334,00 грн. (а.с.23-80).
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши зміст позовної заяви, відзиву на позов, відповіді на відзив, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить із таких підстав та мотивів.
Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого Бурштинською селищною радою Галицького району Івано-Франківської області 12.06.1971 року позивач ОСОБА_1 , є дружиною ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що засвідчено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.11).
Довідкою виконавчого комітету Бурштинської міської ради Галицького району Івано-Франківської області №5373 від 23.10.2018 підтверджено факт спільного проживання позивача на час смерті її чоловіка (а.с. 12).
19.04.2018 позивач звернулася до відповідача із заявами про виплату допомоги на поховання і одноразової грошової допомоги в разі смерті пенсіонера на поховання (а.с.13-14).
Відповідно до повідомлення Головного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №134 позивачці виплачено одноразову допомогу в разі смерті пенсіонера на поховання в розмірі 27 645,36 грн. (а.с.44).
02.04.2019 позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила нарахувати та виплатити недоотримані її померлим чоловіком ОСОБА_2 пенсійні кошти за 2016-2017 роки (а.с.16).
Листом від 15.04.2019 за №461/С-15 відповідачем повідомлено, що пенсія ОСОБА_2 виплачена по 30.04.2018 і в зв`язку з його смертю припинена з 01.05.2018. Недоодержаних сум пенсії з 01.01.2018 не має. Крім того, відповідач роз`яснив, що суми пенсії з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р., недоодержані ОСОБА_2 у зв`язку із смертю, обчислені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 р. №103 з оновленого грошового забезпечення, складають 47 334,00 грн. Відповідач роз`яснив, що оскільки до спливу 6-ти місяців з дня смерті ОСОБА_2 (до 11.10.2018) із заявою отримати недоодержані суми пенсії з 01.01.2016 по 31.12.2017 обчислені для ОСОБА_2 станом на 01.01.2018 відповідно до постанови КМ України №103 від 21.02.2018 з оновленого грошового забезпечення, у встановленому законом порядку позивач як член сім`ї, яка проживала разом з пенсіонером на день його смерті до Головного управління в Івано-Франківській області не зверталась, у відповідача не має законних підстав і повноважень для їх виплати, починаючи з 01.01.2019 в порядку, визначеному абзацом 2 пункту 3 постанови КМ України №103 (а.с.17).
Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі по тексту також - Закон № 2262-ХІІ). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Відповідно до частини 4 статті 63 Закону №2262-XII усі призначені за цим Законом пенсії підлягали перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», якою врегульовано питання виплати перерахованих пенсій.
Відповідно до пункту 3 цієї Постанови передбачено перерахування з 01.01.2016 пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 р. № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».
Виплату перерахованих відповідно до абзацу першого цього пункту пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) проводити з 1 січня 2018 року. Сума перерахованих пенсій для виплати за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 1 січня 2018 р. та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку: з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 року; з 1 січня 2020 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.
На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» чоловікові позивача ОСОБА_2 здійснено перерахунок пенсії за вислугу років, недоодержані суми якої за період 01.01.2016 по 31.12.2017, у зв`язку з його смертю, складають 47 334,00 грн. Відповідач визнає недоодержану ОСОБА_2 суму пенсії в цьому розмірі.
Статтею 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Таким чином, дружина, яка проживала разом із пенсіонером на день його смерті, а також як член його сім`ї, яка належить до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, має право на одержання цих сум.
Однак, відповідач відмовив ОСОБА_1 у виплаті недоотриманої її чоловіком пенсії, оскільки сплив шестимісячний термін з дня смерті ОСОБА_2 для звернення за такою виплатою.
Як зазначає позивач їй не було відомо, що відповідач не виплачує їй нараховану ОСОБА_2 пенсію за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року. І тільки у квітні 2019 позивач дізналась, що виплата недоотриманої її чоловіком пенсії не проводиться.
Отже, у зв`язку з відсутністю належної інформації позивач була позбавлена об`єктивної можливості подати відповідну заяву до Пенсійного фонду у визначений законом строк.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позбавлення позивача права за таких обставин на одержання недоотриманої ОСОБА_1 пенсії через незначне порушення шестимісячного терміну подання відповідної заяви, є протиправним.
Суд також враховує, що згідно вимог частини 2 статті 55 Закону №2262-XII нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
У відповідності до вимог статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано у рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства». Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов`язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини». У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що, з`ясовуючи, чи існує позитивне зобов`язання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».
Враховуючи загальні принципи міжнародного права, викладені у наведених вище рішеннях Європейського суду з прав людини, суд вважає, що у спірних правовідносинах позивач не може бути позбавленою права на одержання сум пенсії, нарахованих до виплати її чоловікові, не отриманих ним у зв`язку з смертю, а отже, належних їй сум, через незначне порушення шестимісячного терміну подання відповідної заяви. Суд зазначає, що сума заборгованості пенсії визнається відповідачем, є нарахованою, однак у зв`язку зі смертю не виплачена. Таким чином, суд вважає, що недоодержані суми пенсії повинні бути виплачені позивачу, таким шляхом суд виконає вимоги справедливості і забезпечить ефективне поновлення в правах особи, яка звернулась до суду.
Суд погоджується з доводами відповідача про те, що позивачем пропущено шестимісячний строк, встановлений статтею 61 Закону. Разом з тим, суд зазначає, що в даному випадку необхідно враховувати існування об`єктивних чинників, які вплинули на можливість вчасного звернення позивача до відповідача з відповідною заявою, а також те, що у відповідності до вимог пунктів 3, 6, 8 частини другої статті 2 КАС України рішення суб`єкта владних повноважень має бути прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області (76001, вул.Січових Стрільців, 15, м.Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, ).

Суддя /підпис/ Скільський І.І.