Справа № 826/3233/17
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 грудня 2019 року

Київ

справа №826/3233/17

провадження №К/9901/19709/18, К/9901/43331/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Желєзного І.В., розглянувши в письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Готель «Козацький» до Міністерства юстиції України, треті особи - ОСОБА_1 , Державний реєстратор Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації Плетенець Марина Владиславівна, Військова прокуратура Центрального регіону України, про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити певні дії, за касаційними скаргами Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Бужак Н.П., Троян Н.М., Твердохліб В.А., від 23 січня 2018 року,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. До Окружного адміністративного суду міста Києва, з урахуванням уточнень, надійшов позов Державного підприємства Міністерства оборони України «Готель «Козацький» до Міністерства юстиції України, треті особи: державний реєстратор Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації Плетенець М.В., Військова прокуратура Центрального регіону України, про:

- визнання протиправним та скасування наказу заступника Міністра з питань державної реєстрації Міністерства юстиції України Павла Мороза від 28 грудня 2016 року № 3871/5 «Про скасування реєстраційної дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (далі - оскаржуваний наказ), в його частинах щодо задоволення скарги ОСОБА_1 , скасування реєстраційної дії від 23 листопада 2016 року № 2012952 та покладення виконання на Департамент державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України;

- зобов`язати Міністерство юстиції України поновити в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційну дію від 23 листопада 2016 року № 2012952 щодо Державного підприємства «Готель «Козацький» «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах», проведену державним реєстратором Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації Плетенець М.В.

2. В обґрунтування позову зазначено, що оскаржуваний наказ у відповідній частині має бути скасований як протиправний, адже його прийнято за результатами розгляду скарги особи, права та інтереси якої жодним чином не могли бути порушені внаслідок вчинення реєстраційної дії від 23 листопада 2016 року № 2012952. Видавши оскаржуваний наказ, відповідач порушив норми законодавства.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Окружний адміністративний суд міста Києва від 9 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовив.

4. Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а позивачем не доведено протиправність дій відповідача.

5. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2018 року постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову про задоволення позову.

6. Судом апеляційної інстанції було визнано протиправним та таким, що підлягає скасуванню наказ Міністерства юстиції України від 28 грудня 2016 року № 3871/5 «Про скасування реєстраційної дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» та зобов`язано Міністерство юстиції України поновити запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які були скасовані на підставі наказу Міністерства юстиції України від 28 грудня 2016 року № 3871/7, а саме записів, внесених державним реєстратором Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації Плетенець М.В. 23 листопада 2016 року за № 2012952 «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. Не погоджуючись з рішенням апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 та Міністерство юстиції України звернулися із касаційною скаргою, у якій просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

8. Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом Міністра оборони України від 3 березня 2016 року № 20-ДП (по особовому складу керівників державних підприємств), на підставі подання директора Департаменту державної власності Міністерства оборони України та заяви ОСОБА_2 , тимчасове виконання обов`язків директора Державного підприємства «Готель «Козацький» покладено на заступника директора з фінансових питань Державного підприємства «Готель «Козацький» ОСОБА_2

9. Наказом заступника Міністра оборони України - керівника апарату № 10-ДП (по особовому складу керівників державних підприємств) від 31 жовтня 2016 року, на підставі подання тимчасово виконуючого обов`язки начальника Головного управління майна та ресурсів та заяви ОСОБА_1 , тимчасове виконання обов`язків директора Державного підприємства «Готель «Козацький» покладено на головного спеціаліста відділу торгівлі та послуг Концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_1

10. Тим же наказом № 10-ДП, увільнено від тимчасового виконання обов`язків директора Державного підприємства «Готель «Козацький» ОСОБА_2, який повертається до виконання обов`язків за посадою заступника директора з фінансових питань Державного підприємства «Готель «Козацький».

11. Заступником Міністра оборони України - керівником апарату 15 листопада 2016 року видано наказ № 11-ДП (по особовому складу керівників державних підприємств), яким наказ заступника Міністра оборони України - керівника апарату від 31 жовтня 2016 року № 10-ДП (по особовому складу керівників державних підприємств) скасовано як нереалізований.

12. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петріцькою А.П. 17 листопада 2016 року вчинено реєстраційну дію № 1012952 про внесення змін до відомостей про Державне підприємство «Готель «Козацький», що не пов`язані зі змінами в установчих документах. Вказаною реєстраційною дією до ЄДР внесено запис про те, що тимчасово виконуючим обов`язки Державного підприємства «Готель «Козацький» є ОСОБА_1

13. Державним реєстратором 23 листопада 2016 року проведено реєстраційну дію № 2012952 «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах». Зазначеною реєстраційною дією змінено керівника Державного підприємства «Готель «Козацький» (тимчасово виконуючого обов`язки) ОСОБА_1 на ОСОБА_2

14. Для проведення зазначеної реєстраційної дії державному реєстратору подано такий пакет документів: заяву про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в ЄДР, підписану ОСОБА_2 18 листопада 2016 року; копію наказу заступника Міністра оборони України - керівника апарату від 15 листопада 2016 року № 11-ДП; копію наказу заступника Міністра оборони України - керівника апарату від 31 жовтня 2016 року № 10-ДП; копію наказу Міністра оборони України від 3 березня 2016 року № 20-ДП; копію квитанції про сплату адміністративного збору; копію розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 жовтня 2016 року № 1043-р; ксерокопію витягу із Закону України «Про центральні органи виконавчої влади».

15. Міністерства юстиції України 28 грудня 2016 року видано наказ, яким скаргу ОСОБА_1 від 29 листопада 2016 року задоволено частково та скасовано реєстраційну дію в ЄДР щодо Державного підприємства «Готель «Козацький» від 23 листопада 2016 року № 2012952 «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах», проведену державним реєстратором.

16. Оскаржуваний наказ видано на підставі висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 28 грудня 2016 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 29 листопада 2016 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 9 грудня 2016 року за № 38810-0-33-16.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

17. Касаційні скарги обґрунтовані тим, що судом апеляційної інстанції неповно було досліджено всі матеріали справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Окрім того, судом апеляційної інстанції не взято до уваги, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 14 квітня 2017 року у справі № 757/64006/16-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2017 року, визнано незаконним та скасовано наказ заступника Міністра оборони України - керівника апарату від 15 листопада 2016 року № 11-ДП про скасування наказу заступника Міністра оборони України - керівника апарату від 31 жовтня 2016 року № 10-ДП.

18. Позивачем та Військовою прокуратурою Центрального регіону України подано відзиви на касаційні скарги Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 , в яких просять постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційні скарги - без задоволення.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

19. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в якій зазначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів зазначає наступне.

20. Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

21. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

22. Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону судові рішення судів попередніх інстанцій не відповідають, а вимоги касаційної скарги є частково обґрунтованими з огляду на наступне.

23. Розглядаючи дану справу та приймаючи рішення по суті позовних вимог суди першої та апеляційної інстанцій вважали, що між сторонами існує публічно-правовий спір, у зв`язку з чим розгляд даної справи слід здійснювати за правилами адміністративного судочинства.

24. З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів не погоджується з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

25. Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

26. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України).

27. У справі, що розглядається, спірні правовідносини виникли у зв`язку з прийняттям Міністерством юстиції України 28 грудня 2016 року наказу № 3871/5 «Про скасування реєстраційної дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань». Разом з тим, з висловлених позивачем у ході розгляду справи доводів вбачається, що основним мотивом звернення до суду стало прийняття відповідачем протиправного рішення, яке прийняте за результатами розгляду скарги особи, права та інтереси якої жодним чином не могли бути порушені внаслідок вчинення реєстраційної дії від 23 листопада 2016 року № 2012952.

28. Відносини, пов`язані з розглядом Міністерством юстиції України скарг у сфері державної реєстрації, регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постановою Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 року № 1127 та похідними нормативно-правовими актами.

29. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

30. Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

31. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

32. У справі, що розглядається спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою позивача з наказом Міністерства юстиції України № 3871/5 «Про скасування реєстраційної дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», оскільки вказаним наказом, як вважає позивач, порушено її корпоративні права.

Відтак, спірні правовідносини є похідними з невирішеного корпоративного спору, у межах якого можуть бути розв`язані й питання, пов`язані з реєстрацією змін до установчих документів юридичної особи, тобто такі правовідносини обумовлені необхідністю захисту прав не у сфері публічно-правових відносин, а корпоративних та майнових прав, що виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

33. Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що спір про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 28 грудня 2016 року наказу № 3871/5 «Про скасування реєстраційної дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

За таких обставин, спір у цій справі не може вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.

Як убачається з матеріалів справи, спірні правовідносини безпосередньо стосуються корпоративного спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Крім того, сторони не інформували Суд про розгляд цього спору в інших судах.

З наведеного можна зробити висновок про те, що правовідносини, що склалися між сторонами, є господарськими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про корпоративні права, порушені, на думку позивача, внесенням змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, та внесенням змін до установчих документів юридичної особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 826/9700/17.

34. Відповідно до статті 1 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

35. Згідно статті 1 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські відносини виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Відповідно до частин першої та другої статті 20 ГК України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

36. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 12 ГПК України (у редакції, чинній на час подання позову) господарським судам були підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, правами та обов`язками учасників (засновників, акціонерів, членів) такої особи, крім трудових спорів.

37. З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що цей спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Важливо, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 396/2550/17 та від 29 травня 2019 року у справі № 826/9341/17 була висловлена правова позиція стосовно непоширення юрисдикції адміністративних судів на спори, що виникають з подібних правовідносин, а саме правовідносин щодо визнання протиправними та скасування наказів Міністерства юстиції України, які є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності вчинення реєстраційних дій.

Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від цієї правової позиції.

Таким чином, сформована відповідно до статей 37, 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 346 КАС України практика Великої Палати Верховного Суду (постійно діючий колегіальний орган Верховного Суду, що забезпечує, зокрема, здійснення перегляду судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права) стосовно обов`язку касаційного суду, встановивши порушення судами правил юрисдикції адміністративних судів, закривати провадження у справі незалежно від доводів касаційної скарги, має вже сталий характер.

Метою розгляду однакової категорії справ у межах судів однієї юрисдикції є, серед іншого, забезпечення єдності судової практики.

Зокрема, Європейська комісія за демократію через право (Венеціанська комісія) у виходить з того, що принцип правової визначеності (legal certainty) має важливе значення для довіри до судової системи і верховенства права; правова визначеність також сприяє розвитку та економічного прогресу; необхідно, щоб суди, особливо вищі суди, створювали механізми для запобігання конфліктам та забезпечення узгодженості їхньої судової практики (Доповідь Венеціанської комісії № 512/2009 «Про верховенство права» (Venice Commission: the Rule of Law), що була прийнята на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року на основі зауважень її членів ОСОБА_3 (Нідерланди), ОСОБА_7 (Швейцарія), ОСОБА_4 (Сполучене Королівство ), ОСОБА_6 (Фінляндія); п. 44-50).

38. Колегія суддів також враховує, що у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Згідно з висновками Конституційного Суду України, що сформовані у рішенні від 9 вересня 2010 року № 19-рп/2010, забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

39. В Україні систему судів утворено згідно з положеннями статей 6, 124, 125 Конституції України із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах.

40. Законом України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (частина перша статті 5); суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частини перша статті 18). Головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура. Процесуальними кодексами України встановлено неоднакову процедуру судового провадження щодо різних правовідносин.

41. На підставі положень Конституції України про судову спеціалізацію (частина перша статті 125) і про гарантування кожному права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55) в Україні утворено окрему систему судів адміністративної юрисдикції. Захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень визначено як безпосереднє завдання адміністративного судочинства (частина перша статті 2 КАС України). Адміністративне судочинство як спеціалізований вид судової діяльності стало тим конституційно і законодавчо закріпленим механізмом, що збільшив можливості людини для здійснення права на судовий захист від протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Системний аналіз вказаних норм Конституції та законів України дає підстави стверджувати, що розмежування юрисдикційних повноважень у межах спеціалізації судів підпорядковано гарантіям права кожної людини на ефективний судовий захист.

42. Частиною першою статті 354 КАС України встановлено, що порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

43. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

44. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

45. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom»), заява № 4451/70, § 36). Проте ці права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність вказаних прав (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Станєв проти Болгарії» («Stanev v. Bulgaria»), заява № 36760/06, § 230).

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення у справі «Доббертен проти Франції» зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France № 88/1991/340/413).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, правовий статус учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому касаційна скарга Міністерства юстиції України підлягають частковому задоволенню, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю, оскільки спір у цій справі має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Керуючись статтями 238, 239, 341, 344, 349, 354, 355, 356, 359, пунктом 4 Перехідних положень КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Готель «Козацький» до Міністерства юстиції України, треті особи - ОСОБА_1 , Державний реєстратор Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації Плетенець Марина Владиславівна, Військова прокуратура Центрального регіону України, про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Роз`яснити, що спір може бути розглянуто, зокрема, за правилами господарського судочинства.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Судді: Я.О. Берназюк

І.В. Желєзний