Справа № 128/3073/19
Суддя: Шевчук Л. П.
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 128/3073/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2019 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Шевчук Л.П.,

при секретарі судового засідання Славич К.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Коростенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Камінського Ярослава Петровича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до інспектора Коростенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Камінського Я.П. про визнання дій незаконними та скасування постанови ДПО18 №337129 від 09.11.2019 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за вчинення якого на позивача було накладено штраф у розмірі 425 грн. Адміністративний позов мотивований тим, що 09.11.2019 року відповідачем винесено оскаржувану постанову відносно позивача, оскільки той керував транспортним засобом КАМАЗ 5410, д.н.з. НОМЕР_1 , через м. Житомир, 86км, поза межами населеного пункту, без увімкненого ближнього світла фар, чим порушив п. 9.8 ПДР України. Вважає, що його було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно з наступних підстав. Відповідальність за ст. 122 ч. 2 КУпАП передбачена за порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні напрямку, а його транспортний засіб рухався виключно прямо. На його думку за це правопорушення передбачена відповідальність за ст. 125 КУпАП. Вимога ПДР про ввімкнення в період з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних засобах під час руху поза населеними пунктами денних ходових вогнів або ближнього світла фар стосується щодо попереджувальних вогнів. Увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є попереджувальним сигналом, передбаченим п. 9.1 ПДР України, відповідно до якого попереджувальними сигналами є: сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою; звукові сигнали; перемикання світла фар; увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби; увімкнення аварійної сигналізації, сигналів гальмування, ліхтаря заднього ходу, розпізнавального знаку автопоїзда, увімкнення проблискового маячка оранжевого кольору. Згідно п. 9.2 ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед початком руху чи зміні його напрямку і зупинкою, перед перестроюванням, поворотом або розворотом. Разом із тим, диспозиція ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку, тобто у разі порушення п. 9.2 ПДР, чого у даному випадку встановлено не було. Таким чином, вважає, що правопорушення, зафіксоване в оскаржуваній постанові, а саме порушення п. 9.8 ПДР - поза межами населеного пункту рухався з вимкненими фарами ближнього світла фар, не може бути кваліфіковане за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Отже, невірна кваліфікація його дій свідчить про протиправність ухваленого відповідачем рішення. Також позивач зазначає, що оскаржувана постанова хоч і містить відомості про здійснення відеофіксації правопорушення, проте з наданих відповідачем матеріалів не вбачається, що ним було проведено повний розгляд справи по суті. На підставі викладеного, просить визнати дії відповідача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності протиправними, постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22.11.2019 року позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 12)

Відповідачу у встановленому законом порядку було надіслано копію позовної заяви з додатками та копію ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. Відповідачу було запропоновано в строк до 02.12.2019 року надати відзив на позов. Відзиву на позовну заяву відповідач не надав.

В судове засідання, відповідач будучи належним чином та завчасно повідомленим, не з`явився, причини неявки суду не повідомив (а.с. 17, 19).

Позивач ОСОБА_1 надав суду письмову заяву у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, судове засідання просив проводити без його участі (а.с. 20)

Відповідно до ч.ч. 1, 9 статті 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до вказаних норм закону, у зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відсутністю підстав для відкладення розгляду справи, відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою серії ДПО18 № 337129, складеною інспектором інспектором Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області Камінським Я.П. 09.11.2019 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП із застосуванням до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень (а.с.7).

Згідно даної постанови, 09.11.2019 року о 10-45 год водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «КАМАЗ 5410», д.н.з. НОМЕР_2 , на автомобільній дорозі сполученням «Виступовичі - Могилів-Подільський», через м. Житомир, 86 км + 300м, поза межами населенного пункту рухався без увімкненого ближнього світла фар, чим порушив п. 9.8 ПДР України. Тобто, вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом.

Отже судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 було порушено вимоги п. 9.8 ПДР України, тобто керування транспортним засобом поза межами населеного пункту 09.11.2019 року без увімкненого ближнього світла фар у світлу пору доби.

Суд приймає до уваги пояснення позивача, викладені в позовній заяві, що він рухався без увімкненого світла фар в світлу пору доби поза населеним пунктом 09.01.2019 року, однак таке порушення Правил дорожнього руху України не передбачає притягнення до адміністративної відповідальності саме за ст. 122 ч. 2 КУпАП.

Вказані правовідносини регулюються нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства, Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху України.

Відповідно до частини 1 статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу адміністративного впливу у зв`язку із адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За правилами ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За таких обставин протокол про адміністративне правопорушення і пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - є доказами у справі про адміністративне правопорушення. Проте, жоден із вказаних доказів не має пріоритету над іншим і повинні оцінюватися в сукупності або ж спростовуватися іншими доказами.

Згідно пункту 1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила несуть відповідальність згідно із законодавством.

Розділом 9 Правил дорожнього руху України «Попереджувальні сигнали» визначено, що є попереджувальними сигналами та порядок їх використання.

Так, у відповідності до п. 9.1 Правил дорожнього руху, попереджувальними сигналами є: а) сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою; б) звукові сигнали; в) перемикання світла фар; г) увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби; ґ) увімкнення аварійної сигналізації, сигналів гальмування, ліхтаря заднього ходу, розпізнавального знаку автопоїзда; д) увімкнення проблискового маячка оранжевого кольору.

Пунктом 9.8 ПДР України визначено, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Відповідно до вимог ст. 122 ч. 2 КУпАП, адміністративна відповідальність настає у разі порушення водіями транспортних засобів правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів.

Денні ходові вогні (ДХО), це зовнішні світлові прилади. З точки зору ПДР вони є попереджувальним сигналом. Вимоги до його ввімкнення містяться в розділі 9ПДР «Попереджувальні сигнали», а не в розділі 19 ПДР «Користування зовнішніми світловими приладами».

Отже, користування зовнішніми освітлювальними приладами регулюється розділом 19 ПДР, а користування попереджувальними сигналами розділом 9 ПДР. Таким чином, за не ввімкнений за межами населеного пункту з 01 жовтня до 01 травня денний ходовий вогонь або ближнє світло настає відповідальність за ст. 125 КУпАП.

Згідно ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

В позовній заяві позивач зазначив, що правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 2 КУпАП не вчиняв, оскільки рух не починав та змінював його напрямок, а рухався постійно прямо.

Натомість відповідач не виконав свій обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, доказів на спростування тверджень позивача не надав, відзиву на позовну заяву не подав.

Згідно частини 1 і 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). А тому докази подані відповідачем суд приймає як належні та допустимі і не вбачає підстав для їх відхилення. Також суд звертає увагу, що позивачем на спростування обставин, викладених у оскарженій ним постанові не представлено суду жодних доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Отже, як вбачається зі змісту постанови Серія ДПО18 №337129 від 09.11.2019 року, саме порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 9.8 ПДР України, в якій йдеться про те, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар, слугувало підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Однак, за конструкцією ст. 122 ч. 2 КУпАП відповідальність настає у разі порушення водіями транспортних засобів правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, що передбачено п.п.9.2, 9.7 Правил дорожнього руху України.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 2 КУпАП, оскільки, як зазначено у постанові у справі про адміністративне правопорушення, останній під час зупинки інспектором вже рухався по авто дорозі, рух не починав та не змінював його напрямок. Отже, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення є незаконною. В діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого саме ст.122 ч. 2 КУпАП, у зв`язку з чим зазначена постанова підлягає скасуванню, а справа про притягнення позивача до адміністративної відповідальності закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Про понесені позивачем судові витрати суду не повідомлено.

Судовий збір від сплати якого звільнено позивача за даним предметом позовних вимог, згідно положень частини 5 статті 139 КАС України належить віднести на рахунок держави.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 7, 255, 251, 252, 277-2, 278, 280, 285 КУпАП,ст.2, 5, 6, 9, 12, 14, 19, 20, 22, 32, 72, 77, 94, 122, 139, 143, 192, 241-246, 268, 271, 286 КАС України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до інспектора Коростенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Камінського Ярослава Петровича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Скасувати постанову серії ДПО18 № 337129 від 09.11.2019 року, винесену інспектором Коростенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Камінським Ярославом Петровичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.122 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.122 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Судові витрати із сплати судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.П. Шевчук