Справа № 200/12254/19-а
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 р. Справа№200/12254/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.05.2019 року звернувся до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах № 810.

Проте рішенням Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 11 травня 2019 року позивачу відмовлено у призначені пенсії у зв`язку із недостатністю пільгового стажу роботи. А саме: відповідачем не було зараховано до пільгового стажу періоди: з 10.03.2009 по 31.12.2009 на підприємстві ВП «шахта ім. М.І. Калініна», з 01.01.2010 по 23.02.2012 на підприємстві ДП «Донецька вугільна енергетична компанія». До страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1978 по 15.06.1984 в Донецькому індустріальному технікумі, оскільки в період навчання позивач проходив військову службу.

Позивач вважає, що відповідач грубо порушує його конституційні права на пенсію та просить суд:

визнати неправомірним та скасувати рішення Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження. 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці. 6, ) від 11 травня 2019 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 );

зобов`язати Селидівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, 6, ) зарахувати до спеціального пільгового стажу ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах період його роботи на підприємстві ВП «шахта ім. М.І. Калініна»: з 10.03.2009 року по 31.12.2009 р., на підприємстві ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» з 01.01.2010 р. по 23.02.2012 р.;

зобов`язати Селидівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, 6, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) період навчання в Донецькому індустріальному технікумі з 01.09.1978 р. по 16.05.1980 р., та з 30.06.1982 р. по 30.06.1984 р.;

зобов`язати Селидівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, 6, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) про призначення пенсії на пільгових умовах № 810 від 07 травня 2019 року, з урахуванням висновків суду.

У відзиві на адміністративний позов відповідач вказав на безпідставність позиції ОСОБА_1 та зазначив, що рішення про відмову у призначенні пенсії прийняте відповідачем в межах повноважень, та у спосіб, визначений чинним законодавством з питань пенсійного забезпечення. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 22.10.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії і відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово, в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Призначено засідання по справі.

Позивач та представник відповідача до судового засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи через канцелярію суду не надали.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене, суд розглядає позовну заяву в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву, суд з`ясував наступні обставини справи.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву, суд з`ясував наступні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 06.09.2001 року, РНОКПП НОМЕР_1 .

Згідно трудовій книжці серії НОМЕР_3 (в частині спірних моментів):

з 01.09.2978 року позивач почав навчання в Донецькому індустріальному технікумі, з 06.05.1980 року прийнятий на роботу в основне виробництво та звільнений 08.05.1980 року у зв`язку із службою в армії;

з 10.03.2009 по 31.12.2009 позивач працював на підприємстві ВП «шахта ім. М.І. Калініна» на посаді майстра відділу технічного контролю якості вугілля, зайнятий на підземних роботах 50 відсотків і більше робочого часу;

з 01.01.2010 по 23.02.2012 позивач працював на підприємстві ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» майстром ОТК підземним у відділі технічного контролю якості вугілля.

Відповідно Диплому ЖТ № 929091, ОСОБА_1 в 1978 році поступив в Донецький індустріальний технікум. Рішенням ДКК від 15.06.1984 року було присвоєно кваліфікацію техніка-збагачувача.

07.05.2019 року позивач звернувся до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області із заявою для призначення пенсії за віком на пільгових умова № 810, разом із заявою додав; копію паспорту та ІПН; копію трудової книжки від 06.05.1980, серії НОМЕР_3 ; копію диплому про навчання від 30.06.1984, серія НОМЕР_4 № 929091; копію військового квитка від 15.05.1980 серії НОМЕР_5 ; довідку про заробітну плату для обчислення пенсії № 8-544, видану ДП «Донецька вугільна енергетична компанія»; довідку про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії № 21, видана ДП «Донецька вугільна енергетична компанія»; Довідку про кількість підземних спуски на ОП «шахта ім. М.І. Калініна» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» за період з 10.03.2009 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 23.02.2012 р.

11.05.2019 року Селидовське об`єднане управління Пенсійного Фонду України Донецької області прийняло рішення про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії. Відповідачем не було зараховано до пільгового стажу періоди: з 10.03.2009 по 31.12.2009 на підприємстві ВП «шахта ім. М.І. Калініна», з 01.01.2010 по 23.02.2012 на підприємстві ДП «Донецька вугільна енергетична компанія». Також до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1978 по 15.06.1984 в Донецькому індустріальному технікумі, оскільки в період навчання позивач проходив військову службу.

Відповідно довідки ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» № 68 від 26.10.2015 року про кількість підземних виходів на ДП «ДВЕК», позивач у період з січня 2010 року по лютий 2012 року мав 236 виходів.

Згідно довідки ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» №21 (без дати видачі), позивач у період з 01.01.2010 року по 23.02.2012 року працював майстром у відділі технічного контролю якості вугілля підземним ВП «шахта ім. М.І. Калініна» технічно одиниці «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів», що передбачено Списком 1 розділу 1 підрозділу 1 пункт 1.1г, затвердженим Постановою КМУ від 16.01.2003 року № 36. Підстава: фонд ДП «ДВЕК»: особова картка форми П-2, особовий рахунок № 546, наказ про прийом на роботу від 31.12.2009 року № 313/к, наказ про звільнення від 23.02.2012 № 54-К. Накази про атестацію робочих місць від 12.04.2010 року №244.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII Про пенсійне забезпечення відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно норм статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 5 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 58 зазначеного Закону на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов`язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, пунктом 7 частини 1 статті 1 якого визначено, що Пенсійний фонд України - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.

Тобто, відповідач у справі орган владних повноважень, який виконує владні управлінські функції, надані йому чинним законодавством щодо призначення пенсії, підготовки документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд враховує, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Пунктом 2 розділу XY Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються органами Пенсійного фонду за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення.

Статтею 100 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачений порядок призначення пільгових пенсій особам, які мали право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію цього Закону, відповідно до якої особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-V визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Щодо періоду роботи позивача на підприємстві ВП «шахта ім. М.І. Калініна» на посаді майстра відділу технічного контролю якості вугілля з 10.03.2009 по 31.12.2009.

Згідно п.20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній у тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

Тобто, зазначеною нормою встановлено, що використання норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу (у тому числі й зайнятості позивача протягом повного робочого дня на підземних роботах, що є спірним у цій справі) має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, трудова книжка позивача містить записи про його роботу в період з 10.03.2009 по 31.12.2009 на посаді майстра відділу технічного контролю якості вугілля, зайнятий на підземних роботах 50 відсотків і більше робочого часу.

Таким чином суд вважає, що трудова книжка позивача містить достатні відомості для зарахування періоду роботи з 10.03.2009 по 31.12.2009 ОСОБА_1 на посаді майстра відділу технічного контролю якості вугілля, із зайнятістю на підземних роботах 50 відсотків і більше робочого часу до пільгового стажу позивача.

Щодо періоду роботи позивача з 01.01.2010 по 23.02.2012 на підприємстві ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» майстром ОТК підземним у відділі технічного контролю якості вугілля, суд зазначає, що трудова книжка позивача не містить відомостей щодо тривалості зайнятості на підземних поботах у зазначений проміжок часу.

Як вже було зазначено вище, згідно п.20 Постанови № 637, у тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З метою дотримання вимог вищезазначеного пункту, позивачем було надано довідки ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» № 68 від 26.10.2015 року та №21 (без зазначення дати видачі). В кутовому штампі, що наявний на довідках, зазначено місцезнаходження підприємтва - м.Донецьк, який на час приняття рішення по справі є тимчасово окупованим та таким, де органи влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Верховний Суд раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 02 жовтня 2018 року (справа № 569/14531/16-а) проаналізував положення статті 19 Конституції України, статей 3, 4, 9, 17, 18 Закону № 1207-VІІ, у розрізі міжнародних принципів закладених у документі Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії в якому у 1971 році Міжнародний суд Організацій Об`єднаних Націй (далі - ООН) зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах Лоізіду проти Туреччини (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) згідно з якими: Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.

Верховний Суд зазначив, що у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що можливо застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово не контрольованій владою території України, як доказів, оскільки неприйняття їх призведе до порушень і обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення в належному розмірі.

Відповідно п. 1.7 Порядку № 22-1, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів письмового повідомлення заявника про необхідність подання додаткових документів стосовно вищевказаного періоду.

Також суд зауважує, що згідно п. 4, 2 Порядку № 22-1, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно даних безкоштовного запиту Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державне підприємство Донецька вугільна енергетична компанія, перереєстровано за адресою: 85670, Донецька обл., місто Вугледар. Проте суб`єктом владних повноважень не надано до суду належних доказів виконання повноважень щодо перевірки відомостей, зазначених в довідках шляхом надіслання на адресу вказаного підприємства відповідного запиту.

Також відповідно Постанови КМУ № 36 від 16.01.2003 року «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» (що була чинна на час роботи позивача у спірний період), розділ 1 підрозділ 1 пункт 1.1 г відносить посаду майстра ОТК підземного у відділі технічного контролю якості вугілля до працівників, які зайняті на підземних роботах 50 і більше відсотків робочого часу на рік (в обліковому періоді), що відноситься до пільгового характеру роботи.

Відповідно, враховуючи зазначені висновки суд вважає, що період роботи позивача з 01.01.2010 по 23.02.2012 на підприємстві ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» майстром ОТК підземним у відділі технічного контролю якості вугілля підлягає зарахуванню до пільгового стажу.

Щодо періоду з 01.09.1978 по 15.06.1984, протягом якого позивач навчався в Донецькому індустріальному технікумі, оскільки в період навчання позивач проходив військову службу.

Згідно пункту до абзацу 3 статті 56 Закону України №1788-XII до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до пункту 8 Порядку №637, час навчання у вищих учбових, професіональних, учбово-виховних закладах, учбових закладах підвищення кваліфікації і перепідготовки кадрів, у аспірантурі, докторантурі й криничній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, які видані на підставі архівних даних і які містять відомості про період навчання. При відсутності у таких документах відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в учбовому закладі у відповідні роки при умови, якщо у цих документах є дані про закінчення повного навчального періоду чи окремих їх етапів.

Таким чином, зі вказаного Порядку вбачається, що при відсутності у дипломі особи відомостей часу навчання, приймаються довідки про тривалість навчання в учбовому закладі у відповідні роки при умови, якщо у цих документах є дані про закінчення повного навчального періоду чи окремих їх етапів.

Як вже було зазначено вище, згідно трудовій книжці серії НОМЕР_3 , з 01.09.1978 року позивач почав навчання в Донецькому індустріальному технікумі, з 06.05.1980 року прийнятий на роботу в основне виробництво та звільнений 08.05.1980 року у зв`язку із службою в армії. Відповідно Диплому ЖТ № 929091, ОСОБА_1 в 1978 році поступив в Донецький індустріальний технікум. Рішенням ДКК від 15.06.1984 року було присвоєно кваліфікацію техніка-збагачувача.

Відповідно вищевказаних висновків, суд не вбачає правових підстав для не зарахування періоду навчання до страхового стажу.

Таким чином суд приходить до висновку про визнання неправомірним та скасування рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 11.05.2019 року про відмову в призначенні пенсії та зобов`язує Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.05.2019 року № 810 про призначення пенсії згідно п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні. Відповідно позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати вищезазначені періоди до страхового та пільгового стажу, суд зазначає, що повноваження з приводу зарахування певних періодів до стажу роботи є дискреційними повноваженнями суб`єкта владних повноважень. Відповідно такі дискреційні повноваження, що делеговані законодавцем, не можуть бути підмінені рішенням суду. Також суд зауважує, що задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування спірного рішення та зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про призначення пільгової пенсії, є достатнім та належним способом захисту прав позивача. Відповідно дані позовні вимоги задоволенню не підлягають.Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. З аналізу вищезазначених правових норм суд дійшов висновку, що відповідач своїми діями не забезпечив справедливої рівноваги, запобігаючи несприятливим наслідкам, які можуть виникнути після прийняття такого рішення для захисту основоположних прав конкретної особи, використовуючи свої функції, покладені статтею 19 Конституції України.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог у вищевказаний спосіб.

Відповідно до частини 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодування або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (85400, Донецька область, м.Селидове, вул. Героїв праці, буд. 6; ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправни та скасувати рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 11.05.2019 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.05.2019 року № 810 про призначення пенсії згідно п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків, викладених у даному рішенні суду.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (85400, Донецька область, м.Селидове, вул. Героїв праці, буд. 6; ) (за рахунок бюджетних асигнувань) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 384 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Стойка