Справа № 300/1140/19
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/9635/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

позивач: не з`явився

відповідач:не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі № 300/1140/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,-

суддя в 1-й інстанції Григорук О.Б.,

час ухвалення рішення 11 год. 23 хв.,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 23.07.2019,-

В С Т А Н О В И В:

27.05.2019 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Івано-Франківської митниці ДФС (далі відповідач) та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила визнати протиправними та скасувати картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів №UA206010/2019/01276 та рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці ДФС.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач в порушення вимог норм Митного кодексу України визначив митну вартість транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», модель «GLK220», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 НОМЕР_2 , бувшого у використанні, який імпортовано позивачем, за резервним методом, а не за ціною договору, оскільки подані для підтвердження митної вартості документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом.

Позивач вважає рішення Івано-Франківської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці ДФС №UA206010/2019/01276. Визнано протиправною та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці ДФС №UA206010/2019/000997/2 від 15.02.2019. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці ДФС України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1536 грн. 80 коп..

Не погодившись з прийнятим рішенням, Івано-Франківська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні вимог відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що подані документи не містили усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом. Крім того, звертає увагу суду на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення відповідача про те, що до митного оформелення декларант під митною декларацією прикріпив бріф, а назвав такий документ квитанцією. Жодних платіжних документів, які б підтверджували оплату за траспортний засіб позивачем до митного оформлення надано не було.

Звертає увагу апеляційного суд також на те, що протягом розгляду справи в суді першої інстанції позивачем подавалось три різні переклади одного й того ж рахунку-фактури, проте з наданого відповідачу лише першого примірника перекладу рахунку-фактури не встановлюється жодне пошкодження ТЗ на момент придбання. Зокрема, звертає увагу на те, що декларант погодився з рішенням про коригування та оформив митну декларацію № UA206010/2019/406628 від 18.02.2019 з вартістю 9166,50 євро.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.01.2019 позивач придбав у нерезидента транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель «GLK220», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 НОМЕР_2 , бувшого у використанні, після дорожньо-транспортної пригоди, з пошкодженням двигуна, несправністю коробки передач, дефектами у електронній системі, вартість якого становить 5600 євро .

На підставі митної декларації №UА206010/2019/406320 позивачем ввезено на митну територію України придбаний транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель «GLK220», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , тип двигуна дизельний, номер двигуна не визначений, об`єм двигуна 2143 см. куб., потужність двигуна 125 КВТ, загальна кількість місць для сидіння 5, бувшого у використанні.

15.02.2019 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (декларантом/представником) для здійснення митного оформлення даного транспортного засобу відповідачу подано в електронній формі митну декларацію за №UА206010/2019/406320 на ввезений транспортний засіб, згідно якої заявлено його митну вартість в розмірі 5600 євро. Митну вартість транспортного засобу визначено за основним методом - за ціною договору (вартість операції). Так, в графі 42 митної декларації «ціна товару» зазначено 5600 євро, в графі 45 «коригування» вказано 171381,5 гривень, в графі 23 «курс валюти» 30,603844 гривень.

Також судом першої інстанції встановлено, що до вказаної митної декларації декларантом долучено: рахунок-фактуру (інвойс) від 31.01.2019; акт проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у випадках митного огляду) №UA209020/2019/07792 від 09.02.2019; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу №103025276 від 24.10.2011; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 02.05.2011; некласифікований комерційний документ - квитанція від 04.02.2019; паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні НОМЕР_4 від 01.07.2011; паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні НОМЕР_5 від 12.11.1997; інші некласифіковані документи - доручення 137 від 04.02.2019 (а.с.40-43, 89).

Відповідач, за результатами розгляду поданої декларантом митної декларації №UА206010/2019/406320 та доданих до неї документів, відмовив у митному оформленні транспортного засобу за заявленою митною вартістю у зв`язку з тим, що митна вартість товару визначена за резервним методом визначення митної вартості (стаття 64 Митного кодексу України). Також митний орган зазначив, що джерело інформації: АСАУР ДФС «Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення митної вартості за VIN-кодами: WDC2049841F694157, валюта євро, вартість 9166,50».

Відмову у митному оформленні транспортного засобу відповідач оформив карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206010/2019/01276.

Також встановлено, що відповідач здійснив коригування митної вартості транспортного засобу та виніс оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів за №UA206010/2019/000997/2 від 15.02.2019, яким визначив митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом у розмірі 9166,50 євро (стаття 64 Митного кодексу України). У графі 33 обставинами прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості зазначено, що митна вартість товару визначена за резервним методом визначення митної вартості (стаття 64 Митного кодексу України). Джерело інформації: АСАУР ДФС «Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення митної вартості за VIN-кодами: WDC2049841F694157, валюта євро, вартість 9166,50». Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені пунктом 5 частини другої статті 55 та Главою 4 Митного кодексу.

Позивач, не погоджуючись із рішеннями Івано-Франківської митниці ДФС, оскаржив їх до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані декларантом документи є достатніми для визначення митної вартості товару за ціною договору та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару.

Суд зокрема зазначив, що долучені до даної митної декларації документи відповідають переліку документів, вказаних в частині 2 статті 53 Митного кодексу України, а доводи відповідача про те, що у договорі-купівлі продажу не має жодної відмітки про оплату товару та у рахунку-фактурі не зазначено про те, що автомобіль має пошкодження, та немає опису пошкоджень, спростовуються матеріалами справи, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу вживаного транспортного засобу в комерційних цілях від 31.01.2019 позивач придбав у нерезидента транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель «GLK220», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 НОМЕР_2 , бувшого у використанні, після дорожньо-транспортної пригоди, з пошкодженням двигуна, несправністю коробки передач, дефектами у електронній системі. У вказаному договорі купівлі-продажу від 31.01.2019 зазначено, що продавець отримав від покупця - ОСОБА_1 5600 євро. (а.с.40, 89).

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявності розбіжностей у вказаних документах, поданих позивачем, які зазначені у частині 2 статті 53 Митного кодексу України, також не доведено ознак підробки в них або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості даного автомобіля, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за автомобіль.

При цьому суд зазначив, що у відповідача була можливість перевірити (уточнити) задекларовану вартість імпортованого автомобіля, оскільки в документах купівлі-продажу містяться відомості про продавця, його адресу, а відтак наведене свідчить про недотримання Івано-Франківською митницею Державної фіскальної служби України вимог частини 2 статті 53 Митного кодексу України при здійсненні перевірки правильності визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу за основним методом ціною договору.

Колегія суддів не погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 49 Митного кодексу України (далі МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою (частина перша статті 52 МК України).

Частинами другою шостою статті 53 вказаного Кодексу передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до частин першої третьої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно частин шостої та сьомої вказаної статті МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до частин першої четвертої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

За приписами частини восьмої статті 57 МК України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

З аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору.

Обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 804/16271/15, від 15.05.2018 № 809/1260/17.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Окрім цього, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

При цьому, прийняттю рішення про коригування передувала процедура консультацій щодо обрання методу визначення митної вартості товару та обмін наявною інформацією, в ході якої митний орган прийшов до обґрунтованого висновку, що митна вартість товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом.

Під час судового розгляду справи з`ясовано, що позивач (декларант) для підтвердження заявленої митної вартості товару не подав до митного органу всі необхідні для цього документи.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що під час митного оформлення імпортованого автомобіля декларантом не були надані всі необхідні документи для визначення митної вартості за ціною договору (основним методом). Зокрема, не були представлені банківські чи інші платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

По причині наведеного митним органом були витребувані від декларанта додаткові документи про сплату вартості товару, які декларантом за результатами проведених консультацій не надані.

За вказаних обставин у відповідача виник обґрунтований сумнів щодо невірного визначення декларантом митної вартості товару, оскільки представлені разом з митної декларації документи лише декларували вартість автомобіля, однак не підтверджували його сплату.

Як свідчать матеріали справи, за результатами перевірки документів, поданих декларантом до митного оформлення встановлено, що єдиним документом поданим на підтвердження митної вартості товару був інвойс б/н від 31.01.2019 на суму 5600 євро.

Згідно з ч.4 ст.58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Частина 5 ст.58 МК України дає визначення словосполучення «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Перелік документів, які мають подаватися декларантом в підтвердження заявленої митної вартості товарів, визначено ч.2 ст.53 МК України.

Так, одним із обов`язкових документів, які підтверджують митну вартість, якщо рахунок сплачено, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, або інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Разом з тим, інвойс (рахунок- фактура) - це документ, що надається продавцем покупцеві та містить перелік товарів і послуг, їх кількість та кошти, які покупець має сплатити за такі послуги.

Виписка інвойсу свідчить про те, що товар чи послугу вже надано покупцеві відповідно до умов поставки, тож у покупця з`являється обов`язок оплати цього товару чи послуги.

Як правило, інвойс за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного бухгалтерського документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, а носить лише інформаційний характер. Тобто форма рахунку-фактури не містить можливості визначення змісту правочину (купівля-продаж, надання послуг, перевезення тощо) та не визначає вид договірних зобов`язань. Фактично рахунок-фактура є розрахунково- платіжним документом, що передбачає тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за поставлені (фактично поставлені) товари чи надані (фактично надані) послуги, а сам факт повинен бути підтверджений видатковою накладною постачальника або актом прийому-передачі виконаних робіт.

Листом Мінфіну від 16.02.2017 №31-11410-06-5/4339 роз`яснено, що оформлений належним чином рахунок-фактура може бути підставою для відображення в бухгалтерському обліку господарської операції з постачання товарів, робіт (послуг) без складання акта приймання-передачі лише в разі його оплати, що підтверджується відповідними документами.

Документами, що підтверджують оплату, можуть бути: платіжне доручення, розрахунковий чек, касовий чек, розрахункова квитанція, виписка з карткового рахунка, квитанція до прибуткового касового ордера тощо.

Однак колегія суддів звертає увагу на те, що всупереч вищезазначеним приписам та вимогам ч.1 та ч.2 ст.53 МК України разом з ЕМД № UА206010/2019/406320 від 15.02.2019 декларантом не було надано до митниці жодного банківського або іншого платіжного документу, що стосується ТЗ позивача, дані обставини і не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, а твердження суду першої інстанції про надання позивачем квитанції про сплату коштів за автомобіль не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи така квитанція є відсутньою.

Також помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що відповідач безпідставно вказує на недостовірність заявленої фактурної вартості товару та про те, що у договорі купівлі-продажу немає жодної відмітки про оплату товару, не зазначено, що автомобіль має пошкодження, оскільки ввезений автомобіль бувший у використанні, після дорожньо-транспортної пригоди, з пошкодженням двигуна, несправністю коробки передач, дефектами у електронній системі, що на думку суду підтверджується доказами, які наявні у матеріалах справи.

Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що до матеріалів справи позивачем тричі долучався переклад договору купівлі-продажу вживаного транспортного засобу від 31.01.2019 (а.с. 12, 26, 89).

Слід звернути увагу на те, що переклади містять різні дані, у перших двох зазначається, що автомобіль призначений на запчастини, кузов повинен бути ввезений назад та транспортний засіб не підлягає реєстрації (а.с. 12, 26). З копії останнього, яка не завірена належним чином, встановлюється, що автомобіль з можливими дефектами, після ДТП, пошкодження двигуна, несправність коробки передач, дефекти в електронній системі та можливі інші дефекти. Також зазначено про особливі домовленості переплата у формі переказу, решта готівкою (а.с. 89).

Відтак, слід дійти висновку, що такі документи не можуть буди належними доказами у справі, оскільки з них не можливо встановити, яка саме інформація є достовірною.

Також слід звернути увагу на те, що в акті про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів ручної поклажі та багажу (у випадку митного огляду) № №UA209020/2019/07792 від 09.02.2019 не зазначено про те, що у автомобіля наявні пошкодження, наявна відмітка бувший у використанні (а.с. 41).

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Щодо висновку суду першої інстанції про те, що відповідач, при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів, не врахував пробігу даного автомобіля, слід зазначити, що автоматизована система аналізу та управління ризиками не є програмним продуктом, який містить інформацію про митну вартість імпортованих товарів, а спрямована виключно на те, щоб застерегти посадових осіб митниці про ті митні формальності, які йому доцільно провести, за необхідності, для дотримання норм законодавства під час здійснення митного контролю.

Згідно ст.362 МК України аналіз ризику - систематичне використання органами доходів і зборів наявної у них інформації для визначення обставин та умов виникнення ризиків, їх ідентифікації і оцінки ймовірних наслідків недотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Тобто, спрацювання системи АСАУР є рекомендацією посадовій особі митниці більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою митною вартістю товару.

В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідачем обґрунтовано ціну, яка визначена ним внаслідок проведеного коригування митної вартості за резервним методом, та доведено неможливість використання як достовірної інформації, наданої декларантом при визначенні митної вартості імпортованого товару.

Відтак, декларантом не було надано належних документів та не спростовано сумнівів митного органу у правильному визначенні митної вартості товару, позивачу правомірно було відмовлено у митному оформленні транспортного засобу за заявленою ним митною вартістю відповідно до вимог митного законодавства.

Позивач ні під час митного оформлення, ні під час апеляційного розгляду справи не надав належних та достовірних доказів на підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження та спростовують висновки суду першої інстанції.

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані докази у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача є підставними і обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч.3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі № 300/1140/19 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимг ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді В. В. Гуляк
Р. Й. Коваль
Повне судове рішення складено 24.12.2019.