Справа № 440/2612/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Ясиновський І.Г.

23 грудня 2019 р. Справа № 440/2612/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Калитки О. М. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання протиправним рішення, -

В с т а н о в и л а:

19.07.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, яким просить визнати протиправним і скасувати рішення відповідача Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі Білецьківська сільрада) від 17.04.2019 року про розгляд заяв громадян в частині відмови в наданні в приватну власність земельної ділянки, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що звернулась до відповідача з відповідним клопотанням, додавши до нього графічний матеріал.

В порушення вимог ст. 118 Земельного кодексу України (далі ЗК України) відповідач порушив термін розгляду її звернення та прийняв необґрунтоване рішення про відмову у задоволенні її клопотання. При цьому, клопотання не вирішене в повному обсязі.

Відзив на адміністративний позов від відповідача не надійшов.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.09.2019 року (рішення ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження) у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення обґрунтоване тим, що відповідач позбавлений повноважень вирішувати питання передачі у приватну власність земель водного фонду у зв`язку із нормативно-правовим регулюванням відповідних відносин, а також позивач мав право клопотати про виділення у приватну власність не більше 2.0 га для ведення особистого селянського господарства, в межах норм, визначених пунктом б) ч. 1 ст. 121 ЗК України. В той час, позивач зверталась із проханням надати їй для вказаних цілей 3,0 га. За наведених обставин суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення відповідача прийняте у спосіб та у межах наданих повноважень, відтак, підстав для визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 17.04.2019 року про розгляд заяв громадян в частині відмови в наданні позивачу у приватну власність вказаних земельних ділянок, судом не встановлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить його скасувати та прийняти нове про задоволення вимог її адміністративного позову.

Посилаючись на положення ст. 59 ЗК України, скаржник зазначає, що висновок суду про те, що у відповідача не виникло обов`язку передачі у власність земельних ділянок водного фонду для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 3,0 га, на підставі її клопотання від 20.11.2018 року, є незаконним.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач зазначає про обґрунтованість прийнятого рішення, оскільки із наданого до свого клопотання позивачем під назвою графічні матеріали, на яких було нібито зазначене бажане місце розташування земельної ділянки, не те, що важко, а взагалі не можливо встановити бажане місце розташування земельної ділянки, зазначеної у клопотанні. Таке зазначення як, «… земельні ділянки …, які належать до земель водного фонду та знаходяться поряд із землею моїх батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 …», не дозволяє здійснити пошук такої земельної ділянки, крім того, це не відноситься до компетенції органу місцевого самоврядування згідно ст.ст. 25, 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 20.11.2018 року звернулась до Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області з клопотанням, яким просила надати їй у приватну власність для ведення особистого селянського господарства чотири земельні ділянки, загальною площею 3 га (1+1+0,70+0,30), які належать до земель водного фонду та знаходяться поряд із землею її батьків. До вказаного клопотання позивачем додано, зокрема, графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки /а.с. 14-17/.

Листом від 13.12.2018 року № 18-1246 відповідач повідомив, що таке клопотання буде розглянуто на наступному засідання сесії Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області /а.с. 18/.

Відповідно до виписки з рішення тридцять шостої сесії сьомого скликання Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 17.04.2019 року «Про розгляд заяв громадян», органом місцевого самоврядування відмовлено ОСОБА_1 у наданні у приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 2 га /а.с. 19/.

Оскаржуване рішення обґрунтовано наступним «… для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в законі органи приймають одне з відповідних рішень. При цьому, зазначення на карті бажаного місця розташування земельної ділянки має значення для надання об`єктивної оцінки та відповідні на клопотання заявника, оскільки пошук такої ділянки до повноважень ради не віднесено».

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 Водного кодексу України (далі - ВК України) до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Відповідно до ст. 59 ЗК України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до ч. 4 ст. 84 ЗК України землі водного фонду взагалі не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями ч. 2 ст. 59 ЗК України (тут і далі - у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (ч. 2 ст. 59 ЗК України).

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (ч. 4 ст. 59 ЗК України).

Отже, за змістом зазначених норм права землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами, внутрішніми морськими водами та територіальним морем, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Крім того, за положеннями ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається ст.ст. 60, 62 ЗК України та ст.ст. 1, 88, 90 ВК України.

Так, згідно зі ст. 61 ЗК України, ст. 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів; для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Відповідно до ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

- для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари 25 метрів;

- для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари 50 метрів;

- для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів.

Крім того, за положеннями ч. 4 ст. 88 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання й використання. Прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим. Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України).

Отже, надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у ст. 59 ЗК України, суперечить нормам ст.ст. 83, 84 цього Кодексу.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що адміністративний суд перевіряє обґрунтованість лише тих висновків, які покладені суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваного позивачем рішення.

За правилами ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегія суддів зауважує, що критерій обґрунтованості рішення або дії вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, зокрема тих, що ґрунтуються на припущеннях, а не на конкретних обставинах. В свою чергу, критерій добросовісності вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів.

Також колегія суддів зауважує, що графічний матеріал, це будь-який малюнок, з якого зрозуміло, де знаходиться бажана земельна ділянка.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване позивачем рішення відповідача означеним критеріям не відповідає, оскільки на протязі з листопада 2018 року по квітень 2019 року Білецьківська сільрада не була позбавлена можливості з`ясувати питання щодо графічного матеріалу, на якому позивачем ОСОБА_1 зазначено бажане місце розташування земельних ділянок.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Оскільки судом першої інстанції означені обставини залишені поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів згідно із ст.ст. 315, 317 КАС України задовольняє апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовує судове рішення та приймає нове про задоволення вимог адміністративного позову позивача ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року скасувати, з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Визнати протиправним і скасувати рішення тридцять шостої сесії сьомого скликання Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 17 квітня 2019 року «Про розгляд заяв громадян» в частині відмови у наданні ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) О.М. Калитка Я.М. Макаренко
Постанова складена і підписана 23 грудня 2019 року.