Справа № 160/6222/19
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року Справа № 160/6222/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В, розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -
04.07.2019 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується з сумою здійсненого перерахунку пенсії по втраті годувальника, зазнаючи, що:
- переведення позивача на пенсію та перерахунок пенсії по втраті годувальника здійснено відповідачем формально, з порушенням вимог законодавства та нехтуванням правової позиції, викладеної в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду;
- не включення відповідачем до розрахунку пенсії по втраті годувальника довідку про заробітну плату, одержану в зоні відчуження, яка наявна в пенсійній справі померлого годувальника ОСОБА_2 є протиправним, оскільки для розрахунку пенсії померлого ОСОБА_2 вона була прийнята відповідачем.
На думку позивача, оскаржувані дії є протиправними, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 було залишено без руху та запропоновано позивачу протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви.
31.07.2019 від позивача до суду на виконання ухвали надійшли письмові пояснення щодо заявленої до стягнення суми моральної шкоди та власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 року:
- відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Розгляд справи по суті вирішено розпочати з 19.08.2019 року;
- витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для залучення до матеріалів справи належним чином засвідчені копії: матеріалів пенсійної справи щодо призначенні пенсії по втраті годувальника ОСОБА_3 за померлого чоловіка ОСОБА_2 ; матеріалів пенсійної справи ОСОБА_2 .
Про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) сторони повідомленні відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), що підтверджується матеріалами справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2019 року клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 15.08.2019 року задоволено частково: продовжено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області строк на подання витребуваних в ухвали від 05.08.2019 року доказів, встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області строк на подання протягом 3 днів з дня отримання копії ухвали суду.
23.08.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позовні вимоги не визнало та просило суд відмовити в їх задоволенні, з огляду на таке:
- Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 у справі №160/155/19 виконано та переведено ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 14.03.2018;
- оскільки довідка про заробітну плату, одержану за роботу у зоні відчуження, яка наявна у пенсійній справі померлого годувальника ОСОБА_2 , не відповідає вимогам Порядку № 1210, то вона не може бути врахована при призначенні пенсії ОСОБА_1 у разі втрати годувальника за нормами Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому розрахунок здійснено за нормами Закону України 09.07.2003 № 1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- підстав для призначення пенсії ОСОБА_1 у разі втрати годувальника за нормами Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Головне управління немає.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Згідно з копією паспорту серії НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , є громадянкою України.
14.03.2018 року позивач звернулась до відповідача з заявою про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, за матеріалами пенсійної справи померлого чоловіка ОСОБА_2 .
У відповідь на заяву позивача, відповідач листом від 20.06.2018 року № Г8990-18 відмовив у переведенні її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, на підставі того, що довідка про заробітну плату, одержану за роботу в зоні відчуження, яка наявна у пенсійній справі померлого годувальника ОСОБА_2 не відповідає вимогам Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Не погодившись з твердженнями відповідача, якими він обґрунтовує відмову у переведенні позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, звернулась до суду з адміністративним позовом, оскаржуючи дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.
Крім того, судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 року у справі №160/155/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково:
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у переході на пенсію, у зв`язку з втратою годувальника;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 14.03.2018 року;
- у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 року у справі №160/155/19 набрало законної сили 21.03.2019 року, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 року у справі №160/155/19 відповідачем переведено ОСОБА_1 на пенсії у зв`язку з втратою годувальника з 14.03.2018 року та призначено пенсію у разі втрати годувальника в розмірі 1687,32 грн.

10.05.2019 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою про надання роз`яснень щодо розміру пенсії.

27.05.2019 року відповідачем надано відповідь, оформлену листом №3619/1-09, якою повідомлено наступне:

- розмір пенсії з надбавками ОСОБА_2 на момент його смерті складав 11252,76 грн., з них: 10136,20 грн. розмір пенсії, обчислений відповідно до ст. 27 закону № 1058 та ст. 57 закону № 796; 333,96 грн. доплата за понаднормовий стаж; 363,00 грн. підвищення учасникам бойових дій; 379,60 грн. додаткова пенсія інвалідам 2 групи з числа ліквідаторів ЧАЕС; 40,00 грн. цільова допомога учасникам бойових дій.

- відповідно до розрахунку, наявного в пенсійній справі, розмір пенсії позивача станом на 01.03.2019 складає 1901,36 грн., з них: 954,33 грн. розмір пенсії за віком; 542,67 грн. доплата до прожиткового мінімуму; 47,72 грн. доплата за понаднормовий стаж; 149,70 грн. підвищення членам сімей загиблих (померлих) військовослужбовців, інвалідів війни (10% від 1497.00 грн.); 113,88 грн. щомісячна компенсація непрацездатному члену сім`ї за втрату годувальника через Чорнобильську катастрофу; 93,06 грн. доплата до 100 грн. індексації.;

- оскільки довідка про заробітну плату, одержану за роботу у зоні відчуження, яка наявна у пенсійній справі померлого годувальника ОСОБА_2 не відповідає вимогам Порядку обчислення пенсій особам, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, то вона не може бути врахована при призначенні Вам пенсії у разі втрати годувальника за нормами Закону № 796, тому розрахунок здійснено за нормами Закону № 1058, а саме: 2518,14 грн. розмір пенсії за віком (5338,78 грн. заробітна плата х 0,47167 коефіцієнт стажу); 329,34 грн. доплата за понаднормовий стаж;

- з вищенаведеного розрахунку загальний розмір пенсії чоловіка позивача складає 2847,48 грн.;

- згідно з рішенням суду від 18.02.2019 по справі № 160/155/19, позивача переведено на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, розмір якої на теперішній час складає 1687,32 грн, з яких: 1423,74 грн. розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника (50% від 2847,48- пенсії померлого чоловіка); 149,70 грн. підвищення членам сімей загиблих (померлих) військовослужбовців, інвалідів війни (10% від 1497,00 грн.); 113,88 грн. щомісячна компенсація непрацездатному члену сім`ї за втрату годувальника.

З огляду на надану відповідачем відповідь, судом встановлено, що виявлена різниця між сумами пенсії позивача, розрахованої органом пенсійного фонду та позивачем, відбулась у зв`язку з неврахуванням пенсійним фондом довідки про заробітну плату, одержану за роботу у зоні відчуження, яка наявна у пенсійній справі померлого годувальника ОСОБА_2 та яка не відповідає вимогам Порядку обчислення пенсій особам, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому, дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатні члени сім`ї особи, зниклої безвісти, у порядку, передбаченому Законом України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти", які були на її утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу годувальника, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника у порядку, встановленому цим Законом, якщо інше не передбачено Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти».

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Зміна розміру пенсії або припинення її виплати членам сім`ї здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому склалися обставини, що спричинили зміну розміру або припинення виплати пенсії.

Відповідно до ст. 37, ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, також мають право на пенсію, якщо згодом втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, у тому числі: б) батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, мають право перейти на нову пенсію.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення», сім`ї годувальника, який помер внаслідок трудового каліцтва чи професійного захворювання, а також сім`ї померлого пенсіонера, пенсія призначається незалежно від стажу роботи годувальника.

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про пенсійне забезпечення», сім`я, яка має право на пенсію в разі втрати годувальника, може звертатися за призначенням пенсії в будь-який час після смерті або встановлення безвісної відсутності годувальника без обмеження будь-яким строком.

Пенсії в разі втрати годувальника призначаються:

а) сім`ям осіб, зазначених у статті 3 цього Закону, - незалежно від того, коли помер годувальник: у період роботи (навчання) чи після припинення роботи (навчання);

б) сім`ям пенсіонерів - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення виплати пенсії.

Згідно зі ст. 47 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія в разі втрати годувальника встановлюється на весь період, протягом якого член сім`ї померлого вважається непрацездатним, згідно з статтею 37 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», - довічно.

Зміна розміру пенсії або припинення її виплати членам сім`ї провадиться з першого числа місяця, що йде за тим місяцем, в якому настали обставини, що спричинили зміну розміру або припинення виплати пенсії.

Частиною 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що переведення з одного виду пенсій на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату(дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1(далі - Порядок № 22-1).

Згідно із п.4.10 Порядку №22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 37 цього Закону пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Тобто, пенсія у зв`язку з втратою годувальника розраховується у відсотковому відношенні до розміру пенсії померлого годувальника.

Згідно з частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

Отже, при переведенні з одного виду пенсії на інший, зокрема, пенсія у зв`язку з втратою годувальника розраховується у відсотковому відношенні до розміру пенсії померлого годувальника, то в розумінні частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як попередній вид пенсії слід розуміти саме пенсію, яку отримував на день смерті годувальник.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачає при призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника проведення нового обрахунку пенсії годувальника.

Судом встановлено з матеріалів справи померлого чоловіка ОСОБА_2 , що відповідачем було здійснено перерахунок пенсії згідно протоколу про перерахунок пенсії від 06.01.2018 року, за яким розмір пенсії визначено у сумі 11252,76 грн.

При цьому, згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , він помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, відповідачем в листі 27.05.2019 року №3619/1-09 визначено, що розмір пенсії з надбавками ОСОБА_2 на момент його смерті складав 11252,76 грн.

Таким чином, саме з цієї суми має відбуватися розрахунок пенсії позивача у разі втрати годувальника.

Витребування додаткових документів, на підставі яких було призначено пенсію померлому ОСОБА_2 , під час розрахунку пенсії у разі втраті годувальника є протиправним та не відповідає меті гарантованого державною соціального захисту громадян.

Відтак, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо розрахунку пенсії у разі втраті годувальника ОСОБА_3 без врахування всіх періодів, з яких було призначено пенсію померлому ОСОБА_2 .

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

З приводу позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1 - 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ від 18.07.2006 року).

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Крім того, відповідно до вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

У п. 2 вказаної постанови передбачено, що можливість відшкодування моральної шкоди має бути прямо передбачена законом.

У свою чергу, в ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

За загальним правилом, особа несе відповідальність за завдання моральної шкоди, згідно зі ст.1167 Цивільного кодексу України, тільки в разі наявності вини такої особи.

З урахуванням викладеного, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд зазначає, що позовна вимога ОСОБА_3 про відшкодування їй моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. не є співмірною із заявленими позовними вимогами. Крім того, позивач жодними доказами не довела суду наявності у неї моральної шкоди у розумінні чинного законодавства, яку вона оцінила у 5000,00 грн.

Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.

Таким чином, позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували, що внаслідок невірного розрахунку пенсії у разі втраті годувальника відбулось приниження честі та гідності, зниження престижу, ділової репутації, і як наслідок - заподіяння моральної шкоди.

Сам факт невірного розрахунку пенсії у разі втраті годувальника, без доведення наявності шкоди та без доведення наявності причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і діями відповідача, які є обов`язковими умовами для відшкодування моральної шкоди, не свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди.

Суд зазначає, що порушене право позивача відновлене судовим рішенням про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% від щомісячного доходу (пенсії) померлого годувальника ОСОБА_2 в розмірі 11252,76 грн. згідно листа №3619/Г-09 від 27.05.2019 Кам`янського відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Відтак, після перерахунку пенсії недоплачена сума коштів підлягає виплаті ОСОБА_3 , що спростовує твердження позивача про звуження її прав незаконними діями відповідача, оскільки такі права відновлені судовим рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 2305,20 грн., що документально підтверджується квитанціями №0.0..1 від 02.07.2019 року та №0.0..1.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1536,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до вимог ст. 263 КАС України справа повинна була бути розглянута до 03.09.2019 року.

При цьому, суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Юхно І.В. перебувала у щорічній відпустці з 20.08.2019 по 06.09.2019 року, 07.09.2019, 08.09.2019 року - вихідні дні.

Згідно ч. 6 ст. 120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Отже, справу було розглянуто 09.09.2019 року.

Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у здійсненні перерахунку ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника нижчим, ніж 50 щомісячного доходу (пенсії) померлого годувальника ОСОБА_2 , визначеного в листі №3619/Г-09 від 27.05.2019 Кам`янського відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% від щомісячного доходу (пенсії) померлого годувальника ОСОБА_2 в розмірі 11252,76 грн. згідно листа №3619/Г-09 від 27.05.2019 Кам`янського відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1536,80 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя І.В. Юхно