Справа № 2040/6272/18
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 грудня 2019 року

Київ

справа №2040/6272/18

адміністративне провадження №К/9901/34942/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Блажівської Н.Є.,

суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

перевіривши касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року у справі за позовом Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС до Харківської міської ради про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року залишено без задоволення позов Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС до Харківської міської ради про звернення стягнення податкового боргу.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Харківське управління Офісу великих платників податків ДФС подано апеляційну скаргу, яку ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року залишено без руху з підстав відсутності документа про сплату судового збору.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року за клопотанням Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС продовжено строк усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання про продовження строків на усунення недоліків апеляційної скарги Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС та повернуто апеляційну скаргу особі, яка її подала.

10 жовтня 2019 року Харківським управління Офісу великих платників податків ДФС повторно подано апеляційну скаргу на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року.

Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року визнано причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року неповажними та апеляційну скаргу Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС залишено без руху, з наданням апелянту строку для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, шляхом подання до суду вмотивованої заяви про поновлення строку апеляційного оскарження із наведенням інших поважних підстав його пропуску.

8 листопада 2019 року на адресу суду надійшло клопотання Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року.

Клопотання обґрунтовано тим, що у встановлений процесуальним законом строк, скаржником 9 листопада 2018 року було подано апеляційну скаргу на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року, однак, з моменту подання апеляційної скарги Харківське управління Офісу великих платників податків ДФС було позбавлено можливості сплатити судовий збір з огляду на здійснення органом казначейства безспірного списання коштів, що обліковується на рахунку бюджетної установи за кодом економічної класифікації видатків 2800 "Інші поточні видатки", за яким здійснюється видатки, зокрема на відшкодування судових витрат, що підтверджується листами Управління ДКС України у Печерському районі від 7 жовтня 2019 року, від 11 жовтня 2019 року, від 16 жовтня 2019 року, від 29 жовтня 2019 року.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року, у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року та клопотання про продовження строку на апеляційне оскарження відмовлено, та відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Харківське управління Офісу великих платників податків ДФС.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд виходив із того, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору не можуть бути підставою для реалізації суб`єктом владних повноважень права на апеляційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку.

16 грудня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Офісу великих платників податків ДФС на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права і, як наслідок, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі.

При цьому скаржник зазначає, що скаржник в повній мірі фінансується з Державного бюджету України та розблокування рахунків, виділення відповідних коштів потребує певного часу, а тому з об`єктивних причин, що не залежать від його волі, був позбавлений можливості здійснити сплати судового збору та повторно звернувся з скаргою. В період з листопада 2018 року по грудень 2019 року позбавлений можливості здійснити сплату судового з рахунків Офісу великих платників податків ДФС, оскільки, відповідно до повідомлень від Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі про зупинення операції з бюджетними коштами. Відсутність грошових коштів для сплати судового збору є обставиною, що не залежить від волі суб`єкта владних повноважень, яким попри вказані обставини вчинено всі залежні від нього дії для забезпечення реалізації гарантованого Конституцією України права на оскарження судових рішень.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог пункту 5 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Пункт 2 частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України визначено строк на апеляційне оскарження судового рішення, а пунктом першим частини п`ятої статті 296 цього Кодексу закріплено вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо надання документа про сплату судового збору.

За правилами частини третьої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт четвертий частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України).

Крім того, згідно з частиною другою ст. 299 Кодексу адміністративного судочинства України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги суб`єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та (або) обов`язки.

Статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Отже, наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Окрім цього, пунктом другим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Такі положення наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Отже, органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд касаційної інстанції звертає увагу, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо, не можуть бути підставою для реалізації суб`єктом владних повноважень права на касаційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, по заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись принципу "належного урядування" та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення скарги, та, як наслідок, повернення заявнику апеляційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його апеляційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Таким чином, подана Головного управління ДФС у м. Києві касаційна скарга є необґрунтованою. Правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що, в свою чергу, у розумінні пункту 5 частини першої та частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу великих платників податків ДФС на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року у справі за позовом Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС до Харківської міської ради про стягнення податкового боргу.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач Н.Є. Блажівська

Судді Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна