Справа № 200/14146/19-а
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 р. Справа№200/14146/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначав, зокрема, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2018 року, яке набрало законної сили 22 грудня 2018 року, в справі №0540/9196/18-а, йому нарахована заборгованість по пенсії за період з 01 вересня 2017 року по 30 квітня 2018 року, однак заборгованість не виплачена.

На звернення щодо підстав невиплати заборгованості Покровським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області надана відповідь від 08 жовтня 2019 року №24743/02/25, в якій повідомлено, що судове рішення виконано в повному обсязі на виплатний період лютого 2019 року в межах функціональних повноважень та нормативно правового поля, зокрема нарахована заборгованість по пенсії в сумі 75859,03 грн. Між тим виплата заборгованості по пенсії за рішенням суду не здійснена, оскільки не передбачена бюджетом органу Пенсійного фонду України та потребує додаткового фінансування, буде виплачена після надходження відповідних коштів.

Вважаючи свої пенсійні права порушеними просив:

- визнати протиправною бездіяльність Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в частині невиплати йому суми заборгованості з пенсійних виплат у розмірі 75859,03 грн.;

- стягнути з Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на його користь суму заборгованості з пенсійних виплат у розмірі 75859,03 грн.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, зокрема, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року в справі №0540/9196/18-а ним виконано в межах покладених зобов`язань та відповідного фінансового забезпечення.

Виплату заборгованості з пенсії не здійснено у зв`язку з відсутністю фінансування, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №335 внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат, внутрішньо переміщеним особам», а саме: суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України».

Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення» виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України, формується за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами і організаціями (в тому числі й тими, що використовують працю громадян за угодами цивільно-правового характеру) на заходи соціального страхування за тарифами, диференційованими залежно від небезпечності, шкідливості, тяжкості робіт та стану інших умов праці, страхових внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, обов`язкових страхових внесків громадян, а також коштів державного бюджету України.

Кошти державного бюджету надходять до Управління від Головного управління. Головним розпорядником коштів є Міністерство соціальної політики України, розпорядником нижчого рівня - Пенсійний фонд України, та відповідно Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

При цьому порядок виділення фінансового ресурсу основним розпорядником коштів на виплату за зазначеним рішенням суду передбачено Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365, Порядком здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року №136 та Порядком створення, ведення та доступу до відомостей Єдиного інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 року №646.

Пенсійний фонд, як орган державної влади, в силу вимог частини 2 ст. 19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 2014 року №28-2 на управління Пенсійного фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, покладено планування доходів та видатків коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечення виконання бюджету Фонду.

Згідно зі ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно ст.116 Бюджетного кодексу України порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, а саме взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України; здійснення видатків бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч цьому Кодексу чи закону про Державний бюджет України.

З урахуванням наведеного вважав, що невиконання судового рішення в частині виплати заборгованості з пенсії за період з вересня 2017 року по квітень 2018 року за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Просив в задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Покровському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області як отримувач пенсії за віком.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2018 року, яке набрало законної сили, в адміністративній справі №0540/9196/18-а позов ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправними дії Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості по пенсії за віком за період з вересня 2017 року по квітень 2018 року включно; зобов`язано Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за віком за період з вересня 2017 року по квітень 2018 року включно. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Вказаним судовим рішенням також стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 здійснені ним документально підтверджені судові витрати в розмірі 768,40 коп. Рішення суду у межах суми виплати пенсії ОСОБА_1 за один місяць допущено до негайного виконання.

На виконання судового рішення Покровським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області позивачу нарахована заборгованість по пенсії за період з 01 вересня 2017 року по 30 квітня 2018 року в сумі 75859,03 грн., однак заборгованість не виплачена, що підтверджується довідкою про розмір нарахованої та фактично виплаченої пенсії.

На звернення позивача щодо підстав невиплати заборгованості Покровським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області надана відповідь від 08 жовтня 2019 року №24743/02/25, в якій повідомлено, що судове рішення в адміністративній справі №0540/9196/18-а виконано в повному обсязі на виплатний період лютого 2019 року в межах функціональних повноважень та нормативно правового поля, зокрема нарахована заборгованість в сумі 75859,03 грн. Між тим виплата заборгованості по пенсії за рішенням суду не здійснена, оскільки не передбачена бюджетом органу Пенсійного фонду України та потребує додаткового фінансування, і буде виплачена після надходження відповідних коштів.

Судом також встановлено, що виконавчий лист, що виданий в адміністративній справі №0540/9196/18-а, перебував на примусовому виконанні у Мирноградському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, постановою якого від 04 березня 2019 року ВП №58172716 виконавче провадження закінчено.

Під час перебування виконавчого листа на примусовому виконанні Покровським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області на адресу вказаного органу державної виконавчої служби надіслано листи від 01 лютого 2019 року №2891/13/25 та від 14 березня 2019 року №6080/13/25, в яких повідомлено, що на виконання судового рішення позивачу поновлено виплату поточної пенсії. Виплату заборгованості по пенсії позивачу за період з 01 вересня 2017 року по 31 квітня 2018 року призначено на виплатний період - лютий 2019 року, але вона не виплачена у зв`язку з відсутністю фінансування.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 1291 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 326 вказаного Кодексу також встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими і підлягають виконанню на всій території України, у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з ч.ч. 1 та 3 ст. 373 Кодексу, яка регулює питання звернення судових рішень в адміністративних справах до виконання, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий лист, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Статтею 1291 Конституції України також визначено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічні положення містяться в ч. 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому відповідно до ч. 2 та 4 ст. 6 цього Закону рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Такі органи не є органами примусового виконання.

Згідно зі ст. 3 вказаного Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як, зокрема виконавчі листи, ухвали суду, постанови в адміністративних справах у випадках, передбачених законом.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладено на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» систему органів примусового виконання рішень становлять Міністерство юстиції України; органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Органи державної виконавчої служби визначені п. 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року № 2832/5), відповідно до якої ними є:

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень;

управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Судове рішення, що набрало законної сили, щодо невиконання якого звернувся позивач, може бути пред`явлено до примусового виконання в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження адміністративних судів визначені Кодексом адміністративного судочинства України і до їх компетенції віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Отже, питання примусового виконання судового рішення, про що фактично просить позивач щодо частини судового рішення, не віднесено до компетенції адміністративних судів.

Крім того, з позову вбачається, що позивач не погоджувався з бездіяльністю відповідача щодо повного виконання судового рішення, яким захищені його порушені права.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішуються в порядку, передбаченому розд. ІV Кодексу адміністративного судочинства України

До вказаних питань віднесено, зокрема, питання визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, що врегульовано ст. 383 розд. ІV Кодексу, відповідно до ч. 6 якої за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу, тобто окрему ухвалу.

Вказані питання вирішуються судом в адміністративній справі, в якій ухвалено судове рішення, щодо невиконання (неповного виконання) якого звернулася особа, а не шляхом ухвалення судового рішення в іншій справі.

Зазначені процесуальні норми мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

З огляду на наведене позов задоволенню не підлягає.

Вирішуючи спір судом враховані правові висновки, що викладені в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі №520/11829/17 (адміністративне провадження №К/9901/51263/18), в якій Суд, залишаючи без змін судові рішення про відмову в задоволенні позову, зазначив, що відповідно до ст. 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на наведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, Кодексом адміністративного судочинства України.

Верховний Суд дійшов висновку, що невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження. Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Висновки щодо застосування норм права, що викладені у вказаній постанові Верховного Суду, відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Крім того, за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, позивач не позбавлений права на звернення до суду із заявою про зміну способу або порядку виконання судового рішення на підставі ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85323, Донецька обл., м. Мирноград, вул. Центральна, 13, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 24 грудня 2019 року.

Суддя Т.В. Логойда