Справа № 500/1176/19
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11855/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року, головуючий суддя Мірінович У.А., ухвалене у м. Тернополі, повний текст якого складено 16.10.2019 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання дій неправомірними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області, Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області, в якому просила скасувати постанову старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Палюха І.М. від 29.10.2018 року ВП № 57518077 про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 14973,04 грн.; визнати протиправними дії та скасувати постанову державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Конопади М.І. від 15.03.2019 року ВП № 58627314 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 11307 грн.; визнати протиправними дії та скасувати постанову старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Палюха І.М. від 07.03.2019 року ВП № 57518077 про стягнення із ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження в сумі 5198,62 грн.; визнати протиправними дії та скасувати постанову головного державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Конопади М.І. від 15.03.2019 року ВП № 58626144 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення із ОСОБА_1 витрат в сумі 5198,62 грн.; визнати протиправними дії та скасувати постанову головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Польного Б.М. від 10.05.2019 року ВП № 58572445 про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 11146,87 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що 29.10.2018 року старший державний виконавець Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Палюх І.М. (далі - державний виконавець), при примусовому виконанні виконавчого листа № 607/12374/17, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 24.10.2018 року, виніс постанову ВП № 57518077 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 інфляційних витрат в розмірі 132 378,38 грн. та три відсотки річних 15 750,75 грн., та понесених судових витрат 1 601,34 грн. Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, 29.10.2018 року державний виконавець виніс постанову ВП № 57518077 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 14 973,04 грн.

Надалі, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.03.2019 року у справі № 607/12374/17 визнано виконавчий лист № 607/12374/17 від 24.10.2018 року таким, що не підлягає виконанню, так як постановою Тернопільського апеляційного суду від 07.02.2019 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.04.2018 року змінено, зменшивши суму стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 інфляційних витрат в розмірі 101 402,93 грн. та три відсотки річних 10 065,78 грн. На підставі чого, 14.02.2019 року позивач подала заяву до ДВС, в якій просила не вживати жодних виконавчих дій щодо примусового стягнення із неї коштів за виконавчим листом № 607/12374/17 від 24.10.2018 року, мотивуючи тим, що вказаний виконавчий лист підлягає поверненню. Однак, незважаючи на таку заяву, 15.02.2019 року державний виконавець виніс постанову про поновлення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 607/12374/17 від 24.10.2018 року. Надалі, при примусовому виконанні зазначеного виконавчого листа, 07.03.2019 року державний виконавець виніс постанову ВП № 57518077 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження на загальну суму 5 198,62 грн. та постанову ВП № 57518077 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

15.03.2019 року головний державний виконавець Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Конопада М.І. (далі - державний виконавець) винесла постанову ВП № 58626144 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 57518077 від 07.03.2019 року щодо стягнення із ОСОБА_1 в користь держави витрати на проведення виконавчих дій у сумі 5 198,62 грн. та постанову ВП № 58627314 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 57518077 від 29.10.2018 року щодо стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 11 307 грн.

Позивач вважала, що зазначені постанови від 29.10.2018 року ВП № 57518077 та від 07.03.2019 року ВП № 57518077 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки такі постанови державний виконавець виніс на підставі виконавчого листа № 607/12374/17 від 24.10.2018 року, якого суд визнав, таким, що не підлягає до виконання, а тому виконавче провадження № 57518077 підлягало закінченню без стягнення виконавчого збору, в тому числі державний виконавець зобов`язаний був скасувати інші вжиті ним заходи щодо виконання виконавчого листа № 607/12374/17 від 24.10.2018 року. Таким чином, враховуючи те, що постанови від 29.10.2018 року ВП № 57518077 та від 07.03.2019 року ВП № 57518077 є протиправними, а також те, що такі постанови слугували підставою для винесення державним виконавцем зазначених постанов від 15.03.2019 року ВП № 58626144 та ВП № 58627314, позивач вважає, що такі постанови також є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання дій протиправними та скасування постанови головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Польного Б.М. (далі - державний виконавець) від 10.05.2019 року ВП № 58572445 про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 11 146,87 грн., позивач зазначала, що 07.03.2019 року державний виконавець, при примусовому виконанні виконавчого листа № 607/12374/17 від 06.03.2019 року, виніс постанову ВП № 58572445 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 інфляційних витрат в розмірі 101 402,93 грн. та три відсотки річних 10 065,78 грн. Надалі, 13.03.2019 року позивач в добровільному порядку виконала рішення суду, у зв`язку з чим двічі зверталася до ДВС із заявами, в яких просила закрити зазначене виконавче провадження на підставі статті 39 Закону № 1404-VIII без винесення постанови про стягнення виконавчого збору. Однак, 10.05.2019 року державний виконавець виніс постанову ВП № 58572445 про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 11 146,87 грн.

Позивач вважала таку постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки зазначену постанову державний виконавець виніс з порушенням процедури, визначеної Законом № 1404-VIII, зокрема постанову ВП № 58572445 про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 11 146,87 грн. державний виконавець не виніс одночасно з постановою ВП № 58572445 від 07.03.2019 року про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 607/12374/17 від 06.03.2019 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено частково; скасовано постанову старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Палюха І.М. від 29.10.2018 року ВП № 57518077 про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 14973,04 грн.; скасовано постанову державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Конопади М.І. від 15.03.2019 року ВП № 58627314 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 11 307 грн.; визнано протиправними дії старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Палюха І.М. щодо винесення постанови від 07.03.2019 року ВП № 57518077 про стягнення із ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження в сумі 5198,62 грн.; скасовано постанову старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Палюха І.М. від 07.03.2019 ВП № 57518077 про стягнення із ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження в сумі 5 198,62 грн.; скасовано постанову головного державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Конопади М.І. від 15.03.2019 року ВП № 58626144 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення із ОСОБА_1 витрат в сумі 5 198,62 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та Тернопільський РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області оскаржили його в апеляційному порядку, які, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, ОСОБА_1 просить адміністративний позов задовольнити повністю, а Тернопільський РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає те, що рішення суду нею виконано добровільно в повному обсязі, відтак відсутні підстави для стягнення з неї виконавчого збору.

Тернопільський РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області в своїй апеляційній скарзі зазначає, що при вчиненні дій з примусового виконання виконавчого листа, відповідач діяв на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, відтак адміністративний позов є таким, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення , виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.04.2018 року стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 інфляційні витрати в розмірі 132 378,38 грн. та три відсотки річних 15 750,75 грн., та понесені судові витрати 1 601,34 грн. (а.с. 12-14).

На виконання зазначеного рішення суду 24.10.2018 року Тернопільським міськрайонним судом видано виконавчий лист №607/12374/17.

29.10.2018 року державний виконавець, при примусовому виконанні виконавчого листа №607/12374/17, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 24.10.2018 року, виніс постанову ВП № 57518077 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 інфляційних витрат в розмірі 132 378,38 грн. та три відсотки річних 15 750,75 грн., та понесених судових витрат 1 601,34 грн.

Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, 29.10.2018 року державний виконавець виніс постанову ВП № 57518077 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 14 973,04 грн. (а.с. 30).

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.03.2019 року у справі № 607/12374/17 визнано виконавчий лист № 607/12374/17 від 24.10.2018 року таким, що не підлягає виконанню, так як постановою Тернопільського апеляційного суду від 07.02.2019 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.04.2018 року змінено, зменшивши суму стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 інфляційних витрат в розмірі 101 402,93 грн. та три відсотки річних 10 065,78 грн. (а.с. 15-22).

На підставі чого, 14.02.2019 року позивач звернулася зі заявою до ДВС, в якій просила не вживати жодних виконавчих дій щодо примусового стягнення із неї коштів за виконавчим листом № 607/12374/17 від 24.10.2018 року, мотивуючи тим, що вказаний виконавчий лист підлягає поверненню на вимогу суду, як такий, який виданий на підставі рішення суду, яке не набрало законної сили (а.с. 46).

15.02.2019 року державний виконавець виніс постанову про поновлення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 607/12374/17 від 24.10.2018 року.

07.03.2019 року державний виконавець виніс постанову ВП № 57518077 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження на загальну суму 5 198,62 грн. та постанову ВП № 57518077 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону 1404-VIII (а.с. 26, 28, 40 зворот).

15.03.2019 року державний виконавець винесла постанову ВП № 58626144 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 57518077 від 07.03.2019 року щодо стягнення із ОСОБА_1 в користь держави витрати на проведення виконавчих дій у сумі 5 198,62 грн. та постанову ВП № 58627314 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 57518077 від 29.10.2018 року щодо стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 11 307 грн. (а.с. 36, 41).

07.03.2019 року державний виконавець, при примусовому виконанні виконавчого листа №607/12374/17 від 06.03.2019 року, виніс постанову ВП №58572445 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 інфляційних витрат в розмірі 101 402,93 грн. та три відсотки річних 10 065,78 грн.

13.03.2019 року позивач в добровільному порядку виконала рішення суду, у зв`язку з чим двічі зверталася до ДВС із заявами, в яких просила закрити зазначене виконавче провадження на підставі статті 39 Закону № 1404-VIII без стягнення виконавчого збору (а.с. 49, 51).

10.05.2019 року державний виконавець виніс постанову ВП № 58572445 про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 11 146,87 грн. (а.с. 33).

Позивач зверталася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області зі заявою, в якій просила визнати виконавчий лист № 607/12374/17 від 06.03.2019 року таким, що не підлягає до виконання. Проте, ухвалою суду від 17.07.2019 року у справі № 607/12374/17 у задоволенні такої заяви відмовлено (а.с. 138-142).

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою суду визнано виконавчий лист, на підставі якого вчинялися відповідні виконавчі дії, таким, що не підлягає виконанню, а також те, що державний виконавець був обізнаний щодо визнання такого виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскаржені постанови державним виконавцем винесено не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом № 1404-VIII, так як таке виконавче провадження підлягало закінченню без стягнення виконавчого збору, в тому числі без витрат виконавчого провадження. А судове рішення, на виконання якого видано виконавчий лист, виконане боржником у повному обсязі після відкриття виконавчого провадження, як наслідок у державного виконавця не було підстав, визначених частиною 9 статті 27 Закону № 1404-VIII, для того, щоб не стягувати з боржника виконавчий збір.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частинами 1, 2 та 4 статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до статті 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведення виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Частиною 3 статті 40 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі поданої заяви стягувача - ОСОБА_2 від 07.03.2019 року, державний виконавець 07.03.2019 року, при примусовому виконанні зазначеного виконавчого листа, виніс постанову ВП № 57518077 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження на загальну суму 5 198,62 грн. та постанову ВП № 57518077 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону 1404-VIII. Водночас, пунктом 3 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець вивів в окремі провадження постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Також, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.03.2019 року у справі № 607/12374/17 визнано виконавчий лист №607/12374/17 від 24.10.2018 року таким, що не підлягає виконанню, так як постановою Тернопільського апеляційного суду від 07.02.2019 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.04.2018 року змінено, зменшивши суму стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 інфляційних витрат в розмірі 101 402,93 грн. та три відсотки річних 10 065,78 грн.

Так, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 7 статті 27 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Таким чином, виконавчий збір, в тому числі витрати виконавчого провадження не стягуються у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.

Відтак, станом на 05.03.2019 року державний виконавець Палюх І.М. був обізнаний щодо визнання виконавчого листа № 607/12374/17 від 24.10.2018 року таким, що не підлягає виконанню, в тому числі і до дати подання відповідної заяви ОСОБА_2 про повернення виконавчого листа без виконання, а тому вказаний державний виконавець зобов`язаний був відповідно до статті 39 Закону № 1404-VIII закінчити виконавче провадження ВП №57518077, шляхом винесення відповідної постанови без стягнення виконавчого збору, в тому числі відповідно до частини 1 статті 40 Закону № 1404-VIII скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, зокрема скасувати постанову від 29.10.2018 ВП № 57518077 про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 14 973,04 грн.

Також, оскільки постанови від 29.10.2018 року ВП № 57518077 та від 07.03.2019 року ВП № 57518077 слугували підставою для винесення державним виконавцем 15.03.2019 року постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 58627314 з виконання постанови від 29.10.2018 року ВП № 57518077 та постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 58626144 з виконання постанови від 07.03.2019 року ВП № 57518077, а також те, що постанови від 29.10.2018 року ВП № 57518077 та від 07.03.2019 року ВП № 57518077 підлягають скасуванню, вірним є висновок суду попередньої інстанції про те, що постанови від 15.03.2019 року ВП № 58626144 та ВП № 58627314 є такими, що підлягають скасуванню.

Статтею 28 Закону № 1404-VIII, зокрема, передбачено, що боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Матеріалами справи підтверджується, що 13.03.2019 року позивачем в добровільному порядку виконано рішення суду, кошти в сумі 111 470 грн. перераховано на рахунок стягувача, що підтверджується відповідною квитанцією, в матеріалах справи.

Проте, 26.03.2019 року позивач дізналась про існування виконавчого провадження ВП №58572445, про що свідчить її розписка про отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів зазначає, що рішення суду позивачем було виконано в добровільному порядку, а не за результатами вчинення виконавчих дій державним виконавцем, що свідчить про намір останньої добросовісно виконати судове рішення, відтак колегія суддів дійшла висновку про те, що виконавчий збір в даному випадку не повинен стягуватись, а позовні вимоги в цій частині є підставними та обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги позивача є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції частково не відповідають обставинам справи, через що судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню з прийняттям нового в цій частині, яким адміністративний позов слід задовольнити. Доводи апеляційної скарги Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області не спростовують висновків рішення суду, а тому вказану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 6 цієї статті встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи видно, що 25.02.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір про надання правової допомоги.

Оплата адвокату за складання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції становить 4 000 грн., на підтвердження цього надано акт прийому-передачі наданих послуг від 30.10.2019 року та квитанцію про оплату цих послуг від 31.10.2019 року.

Суд попередньої інстанції стягнув на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., оскільки позовні вимоги позивача підлягали задоволенню частково, а в стягненні 2000 грн. - відмовив.

Також, ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 1536,80 грн. та за подання апеляційної скарги на рішення суду в розмірі 2305 грн.

Оскільки, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду задоволено заявлені позовні вимоги, то таким чином, на користь ОСОБА_1 слід присудити 9841,80 грн. сплаченого судового збору та понесених судових витрат (4000 + 2000 + 2305 + 1536,80).

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, апеляційну скаргу Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області залишити без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у справі №500/1176/19 в частині відмовлених позовних вимог скасувати та прийняти нову постанову в цій частині, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Польного Б.М. щодо винесення постанови про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору від 10.05.2019 року ВП № 58572445.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Польного Б.М. від 10.05.2019 року ВП № 58572445 про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 11 146,87 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 9841 (дев`ять тисяч вісімсот сорок одна) гривня 80 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 243 КАС України - з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький

Повний текст постанови складено 24.12.2019 року