Справа № 520/7113/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Бадюков Ю.В.

23 грудня 2019 р. Справа № 520/7113/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Рєзнікової С.С. , Калитки О. М. ,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В с т а н о в и л а:

19.07.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (далі ГУ Держгеокадастру у Харківській області) щодо відмови у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 6, 04 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області, яке викладено в листі від 16.04.2019 року.

- зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Харківській області надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 6, 04 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що рішення відповідача щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прийнято за відсутності визначених законом підстав для такої відмови.

У відзиві на адміністративний позов відповідач зазначає, що з урахуванням ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України (далі ЗК України) підстави для задоволення заяви позивача відсутні, оскільки до повноважень ГУ Держгеокадастру у Харківській області не належить надання земельних ділянок, що перебувають у колективній власності.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 року (рішення ухвалено у порядку письмового провадження) у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення вмотивовано відсутністю у відповідача повноважень розпорядження землями колективної форми власності.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить його скасувати та прийняти нове про задоволення вимог його адміністративного позову.

Скаржник зазначає, що земельна ділянка, по відношенню до якої він 07.02.2019 року звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки для отримання її у власність, перебуває у власності держави. Відтак у відповідача були відсутні підстави для невиконання вимог ч. 6 ст. 118, ч. 4 ст. 122 ЗК України.

Правова позиція відповідача у відзиві на апеляційну скаргу аналогічна, викладеному у відзиві на адміністративний позов ОСОБА_1 .

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом установлено, що відповідно до сертифікату на право на земельну ділянку (пай) ОСОБА_1 належить право на земельну ділянку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Краснопавлівський», місцезнаходження: село Миронівка Лозівського району Харківської області, розміром 6,04 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.17).

Розпорядженням Лозівської районної державної адміністрації від 04.08.2008 року № 310 вирішено виділити в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю) по КСП «Краснопавлівський» - 6,04 умовних кадастрових гектар за рахунок земель державного резервного фонду на території Краснопавлівської селищної ради (а.с.15).

07.02.2019 року позивач подав до відповідача заяву (з додатками до неї) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 6,04 умовних кадастрових гектар, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель державного резервного фонду, розташованої за межами населених пунктів на території Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області (а.с.18).

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області листом про розгляд заяви від 16.04.2019 року № Л-3066/0-2379/0/95-19 повідомило позивачу про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, посилаючись на те, що розпорядженням Лозівської районної державної адміністрації Харківської області від 04.08.2008 року № 310 «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок за рахунок земель державного резервного фонду на території Краснопавлівської селищної ради», позивачу ОСОБА_1 виділено в натурі (на місцевості) земельну ділянку в розмірі частки (паю) по КСП «Краснопавлівський» - 6,04 умовних кадастрових гектар за рахунок державного резервного фонду на території Краснопавлівської селищної ради (а.с.11-12).

Погоджуючись із загальним висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що земельні відносини в державі регулюються Конституцією України, ЗК України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. 3 ЗК України).

Зокрема, організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на підставі колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, визначає Закон України від 05.06.2003 № 899-IV «Про прядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі Закон № 899-IV).

За нормою ст. 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну ділянку (пай), виданий районною (міської) державною адміністрацією.

Законом України від 10.07.2018 року № 2498-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в України, який набув чинності з 01.01.2019 року, внесені зміни до Закону № 899-IV.

Наразі, відповідно до ст. 3 Закону № 899-IV підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну ділянку (пай), яки виявили бажання одержати належну ім. земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Таким чином, на даний час (з 01.01.2019 року) повноваження районної державної адміністрації щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) виключені.

Відповідно до ст. 5 Закону № 899-IV (в редакції, що діє з 01.01.2019 року) сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Відповідно до ст. 11 Закону № 899-IV встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимог позивача ОСОБА_1 та зазначає, що звернення позивача від 07.02.2019 року фактично щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо виділення йому земельного паю у натурі (на місцевості), що належить відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай), відбулось до державного органу, який не має повноважень вирішувати означене питання.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду першої інстанції про те, що земельна частка (пай), розміром 6,04 в умовних кадастрових гектарах, не належить до земель державній власності.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова О.М. Калитка
Постанова складена і підписана 23 грудня 2019 року.