Справа № 620/3355/19
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/3355/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

представника позивача Карася А.А.,

представника відповідача Гаршина В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про скасування пункту рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, в якому просить суд: скасувати пункт 2 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 20.06.2019 №250 у частині відмови ОСОБА_1 у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 ; визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Чернігівської міської ради у ненаданні ОСОБА_1 містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 ; зобов`язати Виконавчий комітет Чернігівської міської ради прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки для реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 , у відповідності до містобудівного розрахунку; встановити судовий контроль за виконанням рішення суду у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що йому відмовлено відповідачем у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 , з підстав, не передбачених частиною 4 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме: на підставі недіючих норм ДБН Б. 2.2-12:2018 «Планування і забудова територій», у зв`язку з чим вважає оскаржуване рішення протиправним.

Ухвалою суду від 19.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк, з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву або заяви про визнання позову.

Відповідачем, у встановлений судом строку, подано до суду відзив на позов, в якому останній не погоджується з позовними вимогами, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що рішенням виконкому міської ради від 20.06.2019 №250 громадянину ОСОБА_1 було відмовлено в наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що реконструкція не відповідає містобудівній документації, діючим державним будівельним та санітарним нормам і правилам. Загальними підставами відмови позивачу у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки стало саме те, що Генеральним планом м. Чернігова, Детальним планом центральної частини м. Чернігова за вказаною адресою передбачено реконструкцію під багатоповерхову житлову забудову (тобто самі роботи із зміною, а фактично - збільшенням, зовнішньої конфігурації об`єкта нерухомості суперечать затвердженій і діючій містобудівній документації). Наданий замовником містобудівний розрахунок та схема генерального плану передбачає будівництво нового і більшого житлового будинку зі знесенням старого, а не реконструкцію, як зазначено у заяві та кресленнях. Також відповідач зазначив, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2019 у справі №826/13433/18, якою визнано наказ Мінрегіону від 23.04.2018 №100 «Про затвердження ДБН Б. 2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» протиправним та нечинним, в реєстрі судових рішень була оприлюднена лише 21.06.2019, тобто пізніше в часі, аніж виконавчим комітетом прийнято рішення, у зв`язку з чим ознайомитись з рішенням суду виконавчий комітет можливості не мав. Крім того звернув увагу суду на той факт, що вирішення питання щодо надання містобудівних умов і обмежень, відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності, відноситься виключно до повноважень органів місцевого самоврядування. Отже саме даний орган повинен вирішувати питання про надання містобудівних умов та обмежень, а не суд, який не має права перебирати на себе повноваження державних органів.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що відповідачу було відомо про той факт, що ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.08.2018 у справі №826/13433/18 було зупинено дію наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 23.04.2018 №100 «Про затвердження ДБН 5.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій». Постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2019 у справі №826/13433/18 набрала законної сили у момент проголошення, а не в день оприлюднення, як зазначає відповідач. Крім того зазначив, що зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій. Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив суд у їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка площею 0,0484 га, в межах згідно з планом (землі під господарськими будівлями та дворами - 0,0179 га, сади - 0,0305 га), за кадастровим номером земельної ділянки :02:050:5067, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 25.12.2013, посвідченим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Шібірін О.Г., зареєстрованим в реєстрі за №1897, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.12.2013 з індексним номером 15365756 (а.с.14-16), а також договором купівлі-продажу земельної ділянки від 25.12.2013, посвідченим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Шібірін О.Г., зареєстрованим в реєстрі за №1899, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.12.2013 з індексним номером 15381295 (а.с.17-19).

У 2018 році фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 зроблений містобудівний розрахунок реконструкції житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20-28), у якому містяться відомості про часткове збереження фундаменту, збереження частини стін, використання зовнішніх інженерних мереж існуючої будівлі, зміну існуючого фундаменту, що є відповідно до визначення - реконструкцією, а не будівництвом нового будинку. Так, у розділі 2. Аналіз існуючих умов, зазначено що: Реконструкція передбачає знесення будинку з частковим збереженням фундаментів, зведення нового фундаменту, стін і інших конструкцій, надбудова другого поверху.

Основні планувальні обмеження та рішення, зокрема:

- існуючий стан ділянки - часткова забудова, решта території - сад;

- зміна контурів фундаменту на багатокутну форму з максимальними розмірами у плані 23,88*13,22 м.;

- використання фундаменту існуючої цегляної стіни протяжністю 20,42 м. у якості стіни житлового будинку з подальшою добудовою до висоти орієнтовно 10,85 м.;

- використання фундаменту існуючої цегляної стіни загальною протяжністю 16,35 м. у якості паркану, з подальшою добудовою до висоти 2 м.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 у справі №620/408/19 адміністративний позов задоволено повністю; визнано протиправним та скасовано пункт 3 рішення №641 Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 13.12.2018 щодо відмови ОСОБА_1 у затвердженні та наданні містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки для реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 ; зобов`язано Виконавчий комітет Чернігівської міської ради вчинити необхідні дії та надати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки для реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 у відповідності до містобудівного розрахунку (а.с.81-92).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2019 апеляційну скаргу Виконавчого комітету Чернігівської міської ради задоволено частково; рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 скасовано в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання вчинити дії та надати містобудівні умови та обмеження; ухвалено в цій частині постанову наступного змісту: зобов`язати виконавчий комітет Чернігівської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки (реконструкція, капітальний ремонт будівель із зміною зовнішньої конфігурації) за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку та строки, встановлені чинним законодавством; в решті рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 залишено без змін.

У вказаній справі судами було встановлено, що 13.12.2018 рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради №641 пункт 3 відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні надані містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що реконструкція не відповідає містобудівній документації, діючим державним будівельним та санітарним нормам і правилам, а саме: генеральним планом м. Чернігова, Детальним планом центральної частини м. Чернігова за вказаною адресою передбачена реконструкція під багатоповерхову житлову забудову; наданий замовником містобудівний розрахунок та схема генерального плану передбачає будівництво нового будинку зі знесенням старого, а не реконструкцію; не відповідає нормам ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» (п.6.1.21, 6.1.24) відстань між фасадами з вікнами житлових будинків заввишки 4 поверхи і більше до існуючих будинків і споруд - 20 м, за схемою генерального плану відстань до п`яти поверхового житлового будинку становить близько 6м, а від існуючої огорожі 4 м; містобудівним розрахунком ступінь вогнестійкості запланованої будівлі (ІІ), що буває рідко при будівництво житлового будинку (несучі та огорожувальні конструкціями з кам`яних матеріалів, бетону, залізобетону із застосуванням листових плитних негорючих матеріалів). У містобудівному розрахунку не зазначені конструктивні елементи для запланованого об`єкта; житловий будинок знаходиться за адресою АДРЕСА_1, а організація воріт виконана з АДРЕСА_2; при проектуванні не враховані санітарні вимоги; відстань від фундаментів будинків і споруд до водопроводу і напірної каналізації повинна становити 5м (ДБН Б. 2.2-12:2018 «Планування і забудова території», додаток И.1 обов`язковий), за проектною документацією відстань від водопровідного колодязя становить близько 1м.

Водночас у даній адміністративній справі судом встановлено, що пунктом 2 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 20.06.2019 №250 «Про затвердження та надання містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок» на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 у справі №620/408/19, розглянувши заяву ОСОБА_1 від 06.06.2019 з містобудівним розрахунком, позивачу відмовлено у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 , у зв`язку з невідповідністю містобудівного розрахунку підпунктам 6.1.21, 6.1.41 та Додатку И.1 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» (а.с.32).

У відзиві на позов відповідач зазначив, що загальними підставами відмови позивачу у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки стало саме те, що Генеральним планом м. Чернігова, Детальним планом центральної частини м. Чернігова за вказаною адресою передбачено реконструкцію під багатоповерхову житлову забудову (тобто самі роботи із зміною, а фактично - збільшенням, зовнішньої конфігурації об`єкта нерухомості суперечать затвердженій і діючій містобудівній документації). Наданий замовником містобудівний розрахунок та схема генерального плану передбачає будівництво нового і більшого житлового будинку зі знесенням старого, а не реконструкцію, як зазначено у заяві та кресленнях. Заплановані роботи не відповідають нормам ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» (п. 6.1.21, 6.1.24) відстань (побутовий розрив) між фасадами з вікнами житлових будинків заввишки в 4 поверхи і більше до існуючих будинків і споруд - 20 м, за схемою генерального плану відстань до п`ятиповерхового житлового будинку становить близько - 6 м, а від існуючої огорожі -4 м; ступінь вогнестійкості запланованої будівлі (II), що буває рідко при будівництві індивідуального житлового будинку (несучі та огороджу вальні конструкціями з кам`яних матеріалів, бетону, залізобетону із застосуванням листових і плитних негорючих матеріалів). У містобудівному розрахунку не зазначені конструктивні елементи для запланованого об`єкта; житловий будинок знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , а організація воріт виконана з проспекту Миру в 7 м від багатоквартирного житлового будинку № 756; при проектуванні не враховані санітарні вимоги для обслуговування житлового будинку, для догляду за будинком, здійснення поточного ремонту, відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше 1 м; відстань від фундаментів будинків і споруд до водопроводу і напірної каналізації повинна становити 5 м (ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій», додаток И.1 - обов`язковий), за проектною документацією відстань від водопровідного колодязя становить близько 1 м.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача у ненаданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для реконструкції житлового будинку, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження Виконавчого комітету Чернігівської міської ради у спірних правовідносинах визначаються, зокрема, Законом України від 17.02.2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон №3038-VI), який встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 1 Закону №3038-VI містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

За змістом статті 6 Закону №3038-VI управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Статтею 13 Закону України від 20.05.1999 № 687-XIV «Про архітектурну діяльність» передбачено, що до уповноважених органів містобудування та архітектури належать: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері архітектури; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері архітектури; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань архітектури; структурні підрозділи обласних, районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій з питань архітектури; виконавчі органи сільських, селищних, міських рад з питань архітектури.

Частинами 2 та 3 статті 8 Закону №3038-VI встановлено, що планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №3038-VI зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій. Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Згідно з положеннями статті 26 Закону №3038-VI забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Відповідно до частини 1 статті 29 Закону №3038-VI основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Отже містобудівні умови та обмеження є складовою вихідних даних, отримання яких є необхідною умовою для набуття власниками земельних ділянок або землекористувачами права на забудову земельної ділянки. Містобудівні умови та обмеження є видом містобудівної документації та визначають комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва, дотримання яких є обов`язковим для всіх суб`єктів містобудівної діяльності.

Частиною 2 статті 29 Закону №3038-VI передбачено, що фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються: 1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію; 2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації); 3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000; 4) витяг із Державного земельного кадастру. Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва. Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним. Витяг з містобудівного кадастру для формування містобудівних умов та обмежень до документів замовника додає служба містобудівного кадастру (у разі її утворення). Перелік об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування (частина 3 статті 29 Закону №3038-VI).

Відповідно до частини 4 статті 29 Закону №3038-VI підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є: 1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень; 2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці; 3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень здійснюється шляхом направлення листа з обґрунтуванням підстав такої відмови відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Згідно з положеннями частини 6 статті 29 Закону №3038-VI надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову в їх наданні здійснюється відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви, затверджується наказом такого органу.

Як встановлено судом, підстави для відмови позивачу у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 у оскаржуваному рішенні в даній адміністративній справі є аналогічними підставам для відповідної відмови, що досліджувались у справі №620/408/19 як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, а саме: реконструкція не відповідає містобудівній документації, діючим державним та санітарним нормам і правилам.

Проте, як встановлено судом, станом на день прийняття оскаржуваного у даній справі пункту 2 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 20.06.2019 №250 дія наказу від 28.08.2018 №100 «Про затвердження ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» зупинена відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №826/13433/18.

Також, відповідно до наказу Мінрегіонбуду від 30.08.2018 №228 «Про зупинення дії наказу Мінрегіону від 23.04.2018 №100» було зупинено дію наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 23.04.2018 №100 «Про затвердження ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій».

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.12.2018 у справі №826/13433/18 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Старонаводницький парк» до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про визнання протиправним та нечинним наказу - задоволено повністю; адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Фірма «Хмельницькбуд» до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про визнання протиправним та нечинним наказу - задоволено повністю; визнано протиправним та нечинним наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 23.04.2018 №100 «Про затвердження ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій».

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2019 апеляційну скаргу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України - задоволено частково; рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2018 - скасовано; адміністративний позовом Приватного акціонерного товариства «Фірма «Хмельницькбуд» - задоволено; визнано наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 23.04.2018 №100 «Про затвердження ДБН Б. 2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» протиправним та нечинним.

Вказана постанова суду (її вступна та резолютивна частини) оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 18.06.2019, а повний текст постанови оприлюднено 21.06.2019.

Отже, на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, норми ДБН Б. 2.2-12:2018 «Планування і забудова територій», на які послався відповідач, не діяли або ж не були чинними та не могли застосовуватись при вирішенні заяви позивача про затвердження і надання містобудівних умов і обмежень.

Вищевказане спростовує посилання відповідача на той факт, що оскаржуване рішення було прийнято ним 20.06.2019, а рішення суду про визнання протиправним та нечинним ДБН Б. 2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 21.06.2019, у зв`язку з чим відповідач не мав можливості з ним ознайомитись, оскільки вказане рішення суду (вступна та резолютивна частини) було оприлюднено в зазначеному реєстрі 18.06.2019, тобто до прийняття оскаржуваного у даній справі рішення, набрало законної сили з моменту його проголошення та було у вільному доступі.

Відповідно до статті 17 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно із положеннями статті 19 Закону №3038-VI детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Детальний план території за межами населених пунктів розробляється відповідно до схеми планування території (частини території) району та/або області з урахуванням державних і регіональних інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Частиною 2 статті 16 Закону №3038-VI встановлено, що містобудівна документація на місцевому рівні може бути оновлена за рішенням місцевих рад.

Оновлення містобудівної документації передбачає:

1) актуалізацію картографо-геодезичної основи;

2) перенесення з паперових носіїв у векторну цифрову форму;

3) приведення містобудівної документації у відповідність із вимогами законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що склад, зміст, порядок розроблення та оновлення містобудівної документації на місцевому рівні визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що відповідна міська рада має право приймати рішення про оновлення містобудівної документації на місцевому рівні одним із способів, визначених частиною 2 статті 16 Закону №3038-VI.

Разом з тим, такий спосіб внесення змін до містобудівної документації на місцевому рівні, як реконструкція під багатоквартирну житлову забудову на земельній ділянці, що належить на праві власності фізичній особі без її згоди, Законом не передбачено, що свідчить про невідповідність вказаного інструменту принципу правової визначеності.

При цьому суд зазначає, що земельна ділянка площею 0,0484 га, в межах згідно з планом (землі під господарськими будівлями та дворами - 0,0179 га, сади - 0,0305 га), за кадастровим номером земельної ділянки :02:050:5067, розташована за адресою: АДРЕСА_1, має цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та належить позивачу на праві приватної власності (вид - спільна сумісна, розмір частки - 1).

Докази, які б спростували вказані обставини, відповідачем суду не надано.

Отже відповідачем не доведено невідповідність намірів забудови земельної ділянки містобудівній документації на місцевому рівні.

Суд наголошує, що у цій даній справі предметом дослідження є правомірність рішення суб`єкта владних повноважень, у контексті дотримання ним при прийнятті оскаржуваного рішення положень статей 16, 29 Закону №3038-VI, у тому числі з урахуванням конституційних гарантій права власності (статті 41 Конституції України).

Суд також виходить з того, що взаємовідносини між органами місцевого самоврядування, які представляють територіальну громаду, та суб`єктом приватного права повинні відбуватися в інтересах відповідної громади, але виключно у межах та спосіб, визначений законодавством (стаття 19 Конституції України).

Зважаючи на те, що відповідач не вказує на наявність інших підстав для відмови позивачу у наданні містобудівних умов та обмежень, визначених частиною 4 статті 29 Закону №3038-VI, то оскаржуване рішення є протиправним, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності Виконавчого комітету Чернігівської міської ради у ненаданні ОСОБА_1 містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 та скасування пункту 2 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 20.06.2019 №250 у частині відмови ОСОБА_1 у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 , і задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Виконавчого комітету Чернігівської міської ради прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки для реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 , у відповідності до містобудівного розрахунку, суд зазначає таке.

Відповідач у відзиві на позов звернув увагу суду на той факт, що вирішення питання щодо надання містобудівних умов і обмежень, відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності, відноситься виключно до повноважень органів місцевого самоврядування, отже саме даний орган повинен вирішувати питання про надання містобудівних умов та обмежень, а не суд, який не має права перебирати на себе повноваження державних органів.

Відповідно до пунктів 2, 4, 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За правилами частин 3-4 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Аналіз наведених норм доводить, що законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки.

Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13.02.2018 у справі №361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі №569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справі №461/2579/17, від 20.03.2018 у справі №820/4554/17, від 03.04.2018 у справі №569/16681/16-а та від 12.04.2018 справа №826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Отже дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у даній справі, відповідач помилково вважає можливе втручання суду у його дискреційні повноваження.

Суд наголошує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже суд повинен відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Як встановлено судом вище, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 у справі №620/408/19, зокрема, визнано протиправним та скасовано пункт 3 рішення №641 Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 13.12.2018 щодо відмови ОСОБА_1 у затвердженні та наданні містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки для реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 ; зобов`язано Виконавчий комітет Чернігівської міської ради вчинити необхідні дії та надати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки для реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 у відповідності до містобудівного розрахунку (а.с.81-92).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2019 апеляційну скаргу Виконавчого комітету Чернігівської міської ради задоволено частково; рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 скасовано в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання вчинити дії та надати містобудівні умови та обмеження; ухвалено в цій частині постанову наступного змісту: зобов`язати виконавчий комітет Чернігівської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки (реконструкція, капітальний ремонт будівель із зміною зовнішньої конфігурації) за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку та строки, встановлені чинним законодавством; в решті рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 залишено без змін.

Також судом встановлено, що підстави для відмови позивачу у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 у оскаржуваному рішенні в даній адміністративній справі є аналогічними підставам для відповідної відмови, що досліджувались у справі №620/408/19 як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, а саме: реконструкція не відповідає містобудівній документації, діючим державним та санітарним нормам і правилам.

При цьому суд враховує, що відповідач не вказує на наявність інших підстав для відмови позивачу у наданні містобудівних умов та обмежень, визначених частиною 4 статті 29 Закону №3038-VI.

Враховуючи, що судами визнано протиправним та скасовано пункт 3 рішення №641 Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 13.12.2018 щодо відмови ОСОБА_1 у затвердженні та наданні містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки для реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 , а також зобов`язано виконавчий комітет Чернігівської міської ради розглянути заяву позивача про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки (реконструкція, капітальний ремонт будівель із зміною зовнішньої конфігурації) за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку та строки, встановлені чинним законодавством, водночас оскаржуване рішення у даній справі прийнято відповідачем з тих же підстав, що і вищевказане рішення №641, а відповідач не вказує на наявність інших підстав для відмови позивачу у наданні містобудівних умов та обмежень, визначених частиною 4 статті 29 Закону №3038-VI, то інших варіантів поведінки, окрім як прийняти протилежне рішення, відповідач не має.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо можливості задовольнити вимоги позивача у обраний ним спосіб судового захисту, який суд вважає належним та дієвим в межах спірних правовідносин.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне задовольнити адміністративний позов шляхом: визнання протиправною бездіяльності Виконавчого комітету Чернігівської міської ради у ненаданні ОСОБА_1 містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 ; скасування пункту 2 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 20.06.2019 №250 у частині відмови ОСОБА_1 у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 ; зобов`язання Виконавчого комітету Чернігівської міської ради прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки для реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 , у відповідності до містобудівного розрахунку.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи зазначене та той факт, що відповідачем відмовлено позивачу у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для реконструкції житлового будинку повторно із тих самих підстав, суд вважає за доцільне зобов`язати Виконавчий комітет Чернігівської міської ради подати у місячний строк, з моменту набрання законної сили рішенням суду, звіт про виконання рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю, то суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768,40 грн.

Керуючись статтями 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про скасування пункту рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Чернігівської міської ради у ненаданні ОСОБА_1 містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Скасувати пункт 2 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 20.06.2019 №250 у частині відмови ОСОБА_1 у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Виконавчий комітет Чернігівської міської ради прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки для реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 , у відповідності до містобудівного розрахунку.

Зобов`язати Виконавчий комітет Чернігівської міської ради подати у місячний строк, з моменту набрання законної сили рішенням суду, звіт про виконання рішення суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського окружного адміністративного суду або до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду у повному обсязі виготовлено 26.12.2019.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ).

Відповідач: Виконавчий комітет Чернігівської міської ради (вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ - 04962015).

Суддя В.В. Падій