Справа № 640/10565/19
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року м. Київ № 640/10565/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., розглянувши в порядку спрощеного провадження, адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до 1) Державного бюро розслідувань 2) Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича
провизнання протиправними дій директора Державного бюро розслідувань щодо прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 та винесення наказу від 28.05.2019 № 146-ос про звільнення ОСОБА_1 ; про визнання протиправним та скасування вказаного наказу; поновлення на посаді та стягнення з бюджетних асигнувань Державного бюро розслідувань заробітної плати за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державного бюро розслідувань та Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича про визнання протиправними дій директора Державного бюро розслідувань Труби Р.М. щодо прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 та винесення наказу від 28.05.2019 № 146-ос про звільнення ОСОБА_1 ; про визнання протиправним та скасування вказаного наказу; поновлення на посаді та стягнення з бюджетних асигнувань Державного бюро розслідувань заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в порушення вимог Закону України "Про державне бюро розслідувань", Закону України "Про державну службу" та Кодексу законів про працю України позивача було звільнено з державної служби без ознайомлення з письмовим попередженням про звільнення та за відсутності на те правових підстав, оскільки позивача було призначено на посаду 28.11.2018 з випробувальним терміном 6 місяців, а наказ про звільнення датований 28.05.2019, тобто з пропуском на 1 день, з огляду на що позивач вважається таким, що пройшов випробування відповідно до частини сьомої статті 35 Закону України «Про державну службу». Також позивач зазначив про те, що відповідно до резолютивної частини ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.04.2019 про забезпечення позову у справі № 640/6315/18 Директору ДБР Трубі P. М. заборонено одноосібно без погодження із першим заступником Директора та заступником Директора державного бюро розслідувань здійснювати повноваження передбачені пунктами 2, 6, 7, 9,10, 11, 1 13, 19 частини першої статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань».

Водночас позивач зазначив про те, що його звільнення не було, погоджено ані першим заступником та заступником, ані конкурсною комісією та оскаржуваний наказ не завізований керівником Управління кадрової роботи на державної служби.

Відповідачі проти позовних вимог заперечили, надали суду письмовий відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що директором Державного бюро розслідувань дотримано норми частини шостої статті 35 Закону України «Про державну службу» та попереджено позивача про звільнення у письмовій формі за сім календарних днів із зазначенням підстав невідповідності займаній посаді, у той час, як твердження позивача про те, що на сьогоднішній день його не ознайомлено ані з попередженням № 01-7238, ані з наказом № 146-ос не відповідають дійсності. Також відповідачі зазначили про те, що встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення відповідно до пункту 2 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», а отже таке рішення відповідає вимогам Закону України «Про державну службу» і у заступників Директора Державного бюро розслідувань були відсутні правові підстави для відмови в його погодженні, з огляду на що відповідно до пунктів 2.6, 2.8, 2.9 Регламенту реалізації повноважень Директором Державного бюро розслідувань з адміністративно - управлінських питань затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 23.05.2019 № 105 рішення про звільнення позивача вважається таким, що погоджено. Водночас відповідачі зазначили про те, що оскаржуваний наказ не підлягав погодженню з конкурсною комісією.

Позивачем надано суду відповідь на відзив в якій зазначено, що частини друга статті 12 Закону України "Про державне бюро розслідувань" містить чітку норму про те, що повноваження щодо звільнення працівників центрального апарату Державного бюро розслідувань Директор Державного бюро розслідувань може реалізовувати виключно за погодженням із першим заступником та заступником. Також позивач зазначив про те, що твердження відповідачів про те, що його було ознайомлено з повідомленням про звільнення та з наказом про звільнення не відповідають дійсності.

Враховуючи те, що відповідь на відзив була подана позивачем до суду 13.08.2019, тобто в межах встановленого строку та надано суду докази направлення на адресу відповідачів відповідних документів 13.08.2019, суд дійшов висновку про відсутність підстав для неприйняття поданої позивачем відповіді на відзив.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

27.11.2018 Державним бюро розслідувань відповідно до пункту 9 частини першої статті 12, частини третьої статті 14, пункту 3 та 6 статті 20 Закону України "Про Державне бюро розслідувань", статті 35 Закону України "Про державну службу", постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 "Про затвердження Порядку обчислення стажу державної служби" видано наказ №203-ос "Про призначення" пунктом 1 якого наказано призначити ОСОБА_1 на посаду керівника Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань, як обраного за конкурсом з 28.11.2018, з випробувальним строком 6 місяців.

21.05.2019 за результатами оперативної наради в Державному бюро розслідувань складено протокол № 8 відповідно до пунктів 1 та 2 якого вирішено : "1. Стан організації роботи з питань матеріально-технічного забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань визнати незадовільним.

2. Організацію роботи керівником Управління планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку, звітності ОСОБА_2 та керівником Управління забезпечення діяльності ОСОБА_1 з виконання поставлених перед ними завдань визнати незадовільною.".

Директором Державного бюро розслідувань складено на ім`я керівника Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Титарчука В.В. повідомлення про звільнення.

24.05.2019 складено акт № 01-В про відмову в одержанні кореспонденції в якому зазначено наступне: "Цей акт складено провідним інспектором відділу документообігу та контролю за виконанням Управління забезпечення діяльності (далі - відділ) Богайчук О.В. у присутності головних спеціалістів відділу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та провідних інспекторів відділу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відмову в отриманні кореспонденції під підпис в Розносній книзі керівником Управління забезпечення діяльності ОСОБА_1 (№ 01- 7238 від 21.05.2019, № 01-7320 від 22.05.2019) та керівником Управління планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку, звітності ОСОБА_2 (№ 01-7236 від 21.05.2019, № 01-7319 від 22.05.2019)."

Директором Державного бюро розслідувань на ім`я Першого заступника Директора Варченко О.О. та Заступника Директора Буряка О.О. складено листи від 24.05.2019 №85-ЛО-19 та від 27.05.2019 № 90-ЛО-19 в яких викладено прохання погодити (відмовити в погодженні) проектів наказів Державного бюро розслідувань, зокрема, "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Листом від 28.05.2019 № 523/ВН перший заступник Директора Державного бюро розслідувань Варченко О.О. та заступник Директора державного бюро розслідувань Буряк О.О. поінформували Директора Державного бюро розслідувань Трубу P.M. про відмову в погодженні наказу "Про звільнення ОСОБА_1 ".

28.05.2018 Директором Державного бюро розслідувань відповідно до пункту 2 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" та у зв`язку з виявленою невідповідністю ОСОБА_1 займаній посаді, на яку він прийнятий зі строком випробування 6 місяців видано наказ № 146-ос яким наказано звільнити ОСОБА_1 з посади керівника Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань 28.05.2019 як такого, що не відповідає займаній посаді протягом строку випробування.

Позивач не погоджуючись з наказом від 28.05.2018 № 146-ОС звернувся з відповідним позовом до суду. Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до преамбули Закону України "Про державну службу" цей Закон визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Частинами першою та третьою статті 35 Закону України "Про державну службу" в акті про призначення на посаду суб`єкт призначення може встановити випробування з метою перевірки відповідності державного службовця займаній посаді із зазначенням його строку. Випробування при призначенні на посаду державної служби встановлюється строком до шести місяців.

Згідно з частинами шостою та сьомою статті 35 вказаного Закону суб`єкт призначення має право звільнити державного службовця з посади до закінчення строку випробування у разі встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді на підставі пункту 2 частини першої статті 87 цього Закону. Суб`єкт призначення попереджає державного службовця про звільнення у письмовій формі не пізніш як за сім календарних днів із зазначенням підстав невідповідності займаній посаді. У разі якщо строк випробування закінчився, а державного службовця не ознайомлено з наказом про його звільнення з посади державної служби, він вважається таким, що пройшов випробування.

Пунктом 2 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування.

Частинами першою та третьою статті 2411 Кодексу законів про працю України встановлено, що строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, то строк закінчується в останній день цього місяця.

Наказом від 27.11.2018 № 203-ос "Про призначення" позивача призначено на посаду керівника Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань, як обраного за конкурсом з 28.11.2018 з випробувальним строком 6 місяців.

Наказом від 28.05.2019 № 146-ос, який є предметом розгляду в даній справі позивача звільнено з посади керівника Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань 28.05.2019 як такого, що не відповідає займаній посаді протягом строку випробування.

Відповідачі, як на обґрунтування правомірності звільнення позивача з займаної посади посилаються на те, що факт невідповідності позивача займаній посаді було встановлено протоколом оперативної наради в Державному бюро розслідувань від 21.05.2019 № 8 та його в письмові формі повідомлено про звільнення повідомленням від 21.05.2019 № 01-7238, факт відмови від отримання якого підтверджується актом від 24.05.2019 № 01-В.

З аналізу протоколу оперативної наради в державному бюро розслідувань від 21.05.2019 №8 вбачається, що він не містить даних щодо невідповідності позивача займаній посаді, а в ньому лише зазначено про те, що Організацію роботи керівником Управління забезпечення діяльності ОСОБА_1 з виконання поставлених перед ними завдань визнано незадовільною.

Таким чином вказаний протокол не може належним чином засвідчувати встановлення факту невідповідності позивача займаній посаді.

Інших доказів на підтвердження встановлення факту невідповідності позивача займаній посаді відповідачами суду надано не було.

Акт відмови від одержання кореспонденції № 01-В, яким за твердженням відповідачів має підтверджуватись належне повідомлення позивача про наступне звільнення, датований 24.05.2019, а отже відповідно саме з цієї дати має обчислюватись семи денний строк визначений частиною шостою стаття 35 Закону України "Про державну службу", водночас оскаржуваний наказ відповідачем було прийнято 28.05.2019, тобто через 3 дні.

Наказ від 28.05.2018 № 146-ос було направлено позивачу супровідним листом від 31.05.2019 №171/18119 поштовою кореспонденцією 03.06.2019, у той час, як випробувальний термін позивачу було встановлено шість місяців та призначено його на посаду 28.11.2018.

Таким чином до закінчення строку випробування позивач не був ознайомлений з наказом про його звільнення з посади державної служби, а отже станом на момент направлення йому наказу від 28.05.2019 № 146-ос відповідно до вимог частини сьомої стаття 35 Закону України "Про державну службу" вважався таким що пройшов випробування.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що відповідачем при прийняття та реалізації наказу від 28.05.2019 № 146-ос не було дотримано вимог статей 25 та 87 Закону України "Про державну службу".

Частиною першою статті 2 Закону України Про Державне бюро розслідувань" встановлено, що Державне бюро розслідувань у своїй діяльності керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими на їх основі.

Згідно з частиною першою статті 10 вказаного Закону керівництво діяльністю Державного бюро розслідувань здійснює його Директор, який частину своїх повноважень реалізує спільно із першим заступником Директора Державного бюро розслідувань і заступником Директора Державного бюро розслідувань відповідно до частини другої статті 12 цього Закону.

Пунктом 9 частини першої статті 12 Закону України Про Державне бюро розслідувань" визначено, що Директор Державного бюро розслідувань призначає на посади та звільняє з посад працівників центрального апарату Державного бюро розслідувань, директорів та заступників директорів територіальних органів Державного бюро розслідувань.

Відповідно до частини другої вказаної статті повноваження з питань, передбачених пунктами 2, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 13, 19 частини першої цієї статті, Директор Державного бюро розслідувань реалізовує за погодженням із першим заступником та заступником Директора Державного бюро розслідувань, а рішення з питань діяльності територіальних органів, передбачених пунктами 4 і 5 частини першої цієї статті, також за поданням директорів територіальних органів Державного бюро розслідувань.

Отже, Директор Державного бюро розслідувань частину своїх повноважень реалізує спільно із першим заступником Директора Державного бюро розслідувань і заступником Директора Державного бюро розслідувань, зокрема, повноваження щодо звільнення з посади працівника центрального апарату Державного бюро розслідувань він може реалізувати виключно за погодженням із першим заступником та заступником Директора Державного бюро розслідувань.

Відповідачами надано суду копії листів від 24.05.2019 №85-ЛО-19 та від 27.05.2019 № 90-ЛО-19 складених на ім`я Першого заступника Директора Державного бюро розслідувань Варченко О.О. та Заступника Директора Державного бюро розслідувань Буряка О.О. в яких викладено прохання погодити (відмовити в погодженні) проектів наказів Державного бюро розслідувань, зокрема, "Про звільнення ОСОБА_1 ".

В наданому суду відзиві відповідачі зазначають, що листом від 28.05.2019 № 523/ВН перший заступник Директора Державного бюро розслідувань Варченко О.О. та заступник Директора державного бюро розслідувань Буряк О.О. поінформували Директора Державного бюро розслідувань Трубу P.M. про відмову в погодженні наказу. Копія зазначено листа наявна в матеріалах справи.

Таким чином проект наказу Державного бюро розслідувань, зокрема, "Про звільнення ОСОБА_1 " не було погоджено першим заступником Директора Державного бюро розслідувань Варченко О.О. та заступником Директора державного бюро розслідувань Буряком О.О. та відповідний факт визнається відповідачами.

Посилання відповідачів на положення 2.6, 2.8, 2.9 Регламенту реалізації повноважень Директором Державного бюро розслідувань з адміністративно - управлінських питань затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 23.05.2019 № 105 не приймаються судом до уваги з огляду на те, що статтями 10 та 12 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" чітко визначено, що повноваження щодо звільнення з посади працівника центрального апарату Державного бюро розслідувань Директор Державного бюро розслідувань реалізує виключно спільно з першим заступником Директора Державного бюро розслідувань і заступником Директора Державного бюро, зокрема, з отриманням їх згоди та не визначено обставин за наявності яких він може вважати відповідну згоду наданою за відсутності надання відповідної згоди чи відмові у її наданні.

Суд дійшов висновку про те, що наказ від 28.05.2019 № 146-ос був прийнятий відповідачем 2 з порушенням вимог та не у спосіб, що визначені Закону України Про Державне бюро розслідувань", оскільки першим заступником Директора Державного бюро розслідувань Варченко О.О. та заступником Директора державного бюро розслідувань Буряком О.О. було відмовлено в його погодженні.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача 2 з прийняття рішення про звільнення позивача та винесення наказу від 28.05.2019 № 146-ос, суд звертає увагу на те, що вказані дії мають зовнішній вираз саме у вказаному наказі, а отже факт визнання протиправним та скасування наказу від 28.05.2019 № 146-ос є достатнім для захисту прав та інтересів позивача.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частин першої та другої статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до положень пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої 371 Кодексу адміністративного судочинства України статті негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Керуючись статтями 241, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Державного бюро розслідувань (01008, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, 12/2, ), Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича (01008, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, 12/2) про визнання протиправними дій, скасування наказу - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ від 28.05.2019 №146-ос "Про звільнення ОСОБА_1 ".

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді керівника Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державного бюро розслідувань (01008, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, 12/2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Відповідно до вимог пунктів 2 та 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України рішення підлягає негайному виконанню в частині присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць та в частині поновлення на посаді.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов