Справа № 296/7232/18
Суддя: Адамович О. Й.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/7232/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з вказаним адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №459849 від 27.06.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою відповідача серії ЕАА №459849 від 27.06.2018 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 425,00 грн. За змістом постанови, позивач 27.06.2018 о 13 год. 01 хв., в м. Житомирі, по вул. Київське шосе, 100, здійснював перевезення вантажу загальна фактична маса якого складає понад 24 т., а також не ввімкнув аварійну сигналізацію після зупинки працівниками поліції, чим порушив п.9.9.б. ПДР України, а саме: порушення ввімкнення світлової сигналізації при зупинці працівниками поліції, або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Вважає, що оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, у порушення ст.ст.251, 280, 283 КУпАП, винесена за відсутності жодних доказів допущення ним порушення Правил дорожнього руху щодо перевезення вантажу загальна фактична маса якого складає понад 24 т., а також щодо не ввімкнення аварійної сигналізації після зупинки працівниками поліції, принаймні йому такі докази для ознайомлення не надавались.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю. Вказав, що позивач порушив вимоги ПДР України, а саме щодо перевезення вантажу загальною фактичною масою понад 24 т., а також не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію після зупинки працівниками поліції, чим порушив п. 9.9. ПДР України. Крім того, позивач був повідомлений про час та місце розгляду справи, йому були роз`яснені його права, а також строки сплати штрафу та порядок примусового виконання постанови про стягнення штрафу. Жодних клопотань, заперечень позивач перед початком розгляду справи не заявляв. На долучених відео файлах вбачається правопорушення позивача, а саме щодо не увімкнення аварійної світлової сигналізації. Також зазначив, що під час спілкування та розгляду справи позивач надавав відповідні пояснення зі змісту яких вбачається, що вчинене правопорушення визнає. Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував те, що правопорушення він не вчиняв або що його вина у цьому відсутня, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування спірної постанови з огляду на її правомірність (а.с. 13-14)

У відповіді на відзив позивач зазначив, що на момент зупинки транспортного засоби ним не було порушено ПДР, підстави для зупинки транспортного засобу були відсутні, оскільки відповідачем належними доказами та належним чином не перевірено масу вантажу, що перевозився. Крім того вказав, що з долученого до справи диску з відеофіксацією вбачається, що права було роз`яснено по часу пізніше ніж винесено постанову, що є грубим порушенням. Разом з тим, в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності не міститься посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, та який в свою чергу змонтовано частинами. Таким чином, у справі взагалі відсутні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення (а.с.29-31).

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, місце та час розгляду справи, у розумінні ст. 268 КАС України, у судове засідання не з`явились.

Позивач надав до суду заяву про підтримання заявлених позовних вимог та розгляд справи за його відсутності (а.с.35).

Відповідач про причини неявки суд не повідомив, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого належним чином, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наведені доводи адміністративного позову та доводи в його заперечення, а також наявні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - оскаржується у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що 27.06.2018 інспектором роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Микитюком А.І. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №459849 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. (а.с. 6).

Відповідно до вказаної постанови серії ЕАА №459849 від 27 червня 2018 року, водій ОСОБА_1 , 27.06.2018 о 13 год. 01 хв., в м. Житомирі, по вул. Київське шосе, 100 км., здійснював перевезення вантажу загальна фактична маса якого складає понад 24 т., а також не ввімкнув аварійну сигналізацію після зупинки працівниками поліції, чим порушив п.9.9.б. ПДР України, а саме: порушення ввімкнення світлової сигналізації при зупинці працівниками поліції, або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону щодо обов`язкової присутності особи при розгляді її справи та своєчасного повідомлення цієї особи про місце та дату розгляду справи, та інше.

Згідно з ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядають органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема за частиною першою, другою, третьою і п`ятою статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 4 статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Аналогічний порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення та винесення постанови по справі без складання протоколу передбачено і п. 4 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 року, відповідно до якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП.

Отже постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі передбачених частиною першою, другою, третьою і п`ятою статті 122 КУпАП.

Таким чином слід зазначити, що під час винесення оскаржуваної постанови відповідач мав право винести постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення, навіть у випадку незгоди особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з допущенним нею порушенням, без перенесення розгляду справи про адміністративне правопорушення на іншу дату.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-4 цього Кодексу.

З оскаржуваної постанови вбачається, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у зв`язку з порушенням вимог п. 9.9б Правил дорожнього руху.

Згідно п. 9.9б Правил дорожнього руху аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Однак, суд вважає, що відповідачем - інспектором роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Микитюком А.І. дії позивача ОСОБА_1 щодо порушення ним п. 9.9б Правил дорожнього руху та не ввімкнення аварійної світлової сигналізації після зупинки на вимогу поліцейського були помилково кваліфіковані за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Отже, диспозиція ч.2 ст.122 КУпАП передбачає притягнення водіїв транспортних засобів до відповідальності, зокрема, за порушення ними правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Умови використання попереджувальних сигналів, у т.ч. аварійної світлової сигналізації визначенні у Розділі 9, а порядок використання зовнішніх освітлювальних приладів регламентується Розділом 19 ПДР України затверджених Постановою КМУ "Про Правила дорожнього руху" №1306 від 10.10.2001.

При цьому, в п. 19.4. ПДР України згадується про аварійну світлову сигналізацію, як про частину зовнішніх освітлювальних приладів. Так, під час зупинки на дорозі в темну пору доби і в умовах недостатньої видимості на транспортному засобі мають бути ввімкнені габаритні або стоянкові ліхтарі, а при вимушеній зупинці додатково - аварійна світлова сигналізація.

Разом з тим п.1.10. ПДР України містить визначення вимушеної зупинки, як припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Тобто, зупинка на вимогу поліцейського не підпадає під поняття вимушеної зупинки.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені норми, суд вважає, що вчинене позивачем порушення п. 9.9 "б" Правил дорожнього руху, а саме не ввімкнення аварійної світлової сигналізації після зупинки на вимогу поліцейського, не може бути кваліфіковане за ч.2 ст.122КУпАП, оскільки не є порушенням правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку.

Суд констатує, що докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 122 КУпАП, відсутні.

З доданого відповідачем до відзиву на позов DVD диску, який містить відеозапис з місця зупинки транспортного засобу DAF 95 XF НОМЕР_1 вбачається, що автомобіль марки DAF 95 XF НОМЕР_1 перебував в нерухомому стані без ввімкненої аварійної світлової сигналізації після зупинки працівниками поліції.

Однак, як вказувалося вище, диспозицією ч.2 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність не за будь-яке порушення правил користування попереджувальними сигналами, а саме за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку і лише тоді таке порушення набуває ознак протиправності і суспільної шкідливості. Даною нормою права не передбачена відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при зупинці транспортного засобу. При цьому зупинка на вимогу поліцейського не стосується початку руху чи зміни його напрямку.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129,статтями 139 і 140 цього Кодексу, передбачена ст. 125 КУпАП.

Крім того, відповідач визнавши винним позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладаючи на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу, допустив невірне застосування ч. 2 ст. 36 КУпАП.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 36 КУпАП передбачено, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Санкція ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (425 грн.) або 50 штрафних балів, а ст. 132-1 КУпАП, якою встановлена адміністративна відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, штрафу у розмірі тридцяти (510 грн.) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями абз. 2, 3 ст. 7 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Таким чином, за умови вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідачем мало бути накладено на нього стягнення в межах ст. 132-1 КУпАП.

Разом з тим, доказів вчинення позивачем правопорушення передбаченого ст. 132-1 КУпАП не зафіксовано, проте з постанови. а також з відзиву на позов вбачається, що саме перевищення маси вантажу стало підставою для зупинки автомобіля марки DAF 95 XF НОМЕР_1 та в подальшому складання протоколу на підставі п.9.9.б. ПДР України за те, що позивач не ввімкнув світлової сигналізації після зупинки автомобіля працівниками поліції.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконливого висновку, що у діях позивача відсутні ознаки складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки відповідачем було неправильно кваліфіковано виявлене правопорушення, вчинене позивачем ОСОБА_1 , за ч. 2 ст. 122 КУпАП, та як наслідок, позивача було неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, тобто за адміністративне правопорушення, якого позивач не вчиняв, що є підставою для скасування постанови серії ЕАА №459849 від 27.06.18 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Відповідно до змісту п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП, п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, крім іншого, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 33, 36, 122, 132-1, 258, 280, 283, 288, 293, 294 КУпАП та ст.ст. 4, 9, 11, 77, 159-163, 241-244, 246, 250, 255, 268, 269, 271, 272, 286, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 27.06.2018 серії ЕАА № 459849, винесену інспектором роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Микитюком А.І. , якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн., та закрити справу про адміністративне правопорушення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Корольовський районний суд м. Житомира до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Корольовський районний суд м.Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Cуддя О. Й. Адамович

Позивач:

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

адреса:

АДРЕСА_1 ,

РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач:

Управління патрульної поліції у

Житомирській області

Департамент патрульної поліції,

адреса: м. Житомир, вул.

Покровська,96.

Дата складання повного рішення: 16.12.19.