Справа № 820/1243/18
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 р.Справа № 820/1243/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Сіренко О.І. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Фещенко В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Прокуратури Харківської області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.03.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Панченко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 06.04.18 року по справі № 820/1243/18

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури Харківської області

про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Прокуратури Харківської області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 28.02.2018р., просив суд:

- визнати неправомірними дії прокуратури Харківської області щодо невидачі ОСОБА_1 довідки про розмір заробітної плати за посадою, з якої вийшов на пенсію за вислугою років;

- зобов`язати прокуратуру Харківської області видати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату працівника прокуратури Харківської області відносно посади за останнім місцем роботи - старшого прокурора прокуратури Комінтернівського району м.Харкова (прокурора місцевої прокуратури) за жовтень 2017 року за всіма складовими, на які нараховуються страхові внески та з якої було призначено пенсію, після змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657 Про внесення змін до деяких Постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури, а саме:

- посадовий оклад - 5660 грн.,

- доплата за класний чин - 2200 грн.,

- надбавка за вислугу років - 2264 грн. (40%),

- надбавка за виконання особливо важливої роботи - 7086,8 грн. (70%)

- щомісячна премія 70% - 12047,56 грн.,

- матеріальна допомога на оздоровлення -16814,29 грн.,

- матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань 16814,29 грн.,

- встановити судовий контроль за виконанням прокуратурою Харківської області рішення Харківського окружного адміністративного суду по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Харківської області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, зобов`язавши прокуратуру Харківської області (м. Харків, вул. Б.Хмельницього, 4, ) подати на адресу Харківського окружного адміністративного суду у десятиденний строк з дня набрання рішенням законної сили звіт про його виконання;

- стягнути з прокуратури Харківської області на користь ОСОБА_1 , здійсненні ним судові витрати - судовий збір у розмірі 1409,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що 02.10.2017р. позивач звернувся до відповідача з заявою про видачу йому довідки про заробітну плату для перерахунку пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», враховуючи, що Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури», яка набула чинності з 06.09.2017р. було підвищено посадові оклади працівників органів прокуратури та надбавку за класні чини.

Позивач вказує, що відповідач відмовив у наданні зазначеної довідки, зазначивши, що у разі коли особі призначено пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру», її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсії, встановлений до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», не переглядається та пенсія не індексується.

Позивач вважає таку відмову незаконною та необґрунтованою, такою, що порушує його права та законні інтереси.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.03.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано неправомірними дії Прокуратури Харківської області щодо невидачі ОСОБА_1 довідки про розмір заробітної плати за посадою, з якої вийшов на пенсію за вислугою років.

Зобов`язано прокуратуру Харківської області видати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату працівника прокуратури Харківської області відносно посади за останнім місцем роботи - старшого прокурора прокуратури Комінтернівського району м.Харкова (прокурора місцевої прокуратури) за всіма складовими, на які нараховуються страхові внески та з якої було призначено пенсію, після змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657 «Про внесення змін до деяких Постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури», а саме:

- посадовий оклад - 5660 грн.,

- доплата за класний чин - 2200 грн.,

- надбавка за вислугу років - 2264 грн. (40%),

- надбавка за виконання особливо важливої роботи - 7086,8 грн. (70%),

- щомісячна премія 70% - 12047, 56 грн.,

- матеріальна допомога на оздоровлення -16814,29 грн.,

- матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань - 16814,29 грн.

ВСЬОГО 62886, 94 грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991, на який посилається позивач, втратив чинність на підставі Закону У країни «Про прокуратуру» від 14.10.2014.

Згідно з ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Саме цим документом мали б регулюватися всі питання, пов`язані з виникненням права на перерахунок пенсії, в тому числі дати виникнення права на перерахунок пенсії, прирівняння посад в органах прокуратури, які ліквідовано, до посад, які передбачені чинним штатним розписом, визначення складових заробітної плати, які необхідні для здійснення цього перерахунку та їх розмірів (які фактично отримував пенсіонер або у середніх розмірах за відповідною посадою, або у середніх розмірах щодо визначених законодавством таких виплат тощо).

Попри вказані приписи Закону, наразі такого порядку Урядом не прийнято.

Таким чином, на цей час відсутні нормативно-правові акти, які визначають форму довідки про заробітну плату для перерахунку пенсій пенсіонерам органів прокуратури, а саме, не врегульовано, які складові заробітку необхідно включати в таку довідку, яким чином здійешовати прирівняння посад у разі їх перейменування (відсутності), яка посадова особа уповноважена підписувати таку довідку тощо, а нормативно правові акти уповноважених органів втратили чинність.

Відповідач вважає, що неможливо визначити складові заробітної плати по посаді старший прокурор прокуратури Комінтернівського району м. Харкова, з якої звільнено позивача, у зв`язку з відсутністю зазначеної посади у структурі та штатному розписі прокуратури Харківської області.

Отже, право на перерахунок пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу, а тому, зважаючи на те, що наразі питання перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій у зв`язку зі збільшенням розміру заробітної плати на законодавчому рівні не врегульовано, то на думку відповідача, прокуратура Харківської області, приймаючи рішення про відмову у видачі довідки, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач вважає, що судом першої інстанції зобов`язано прокуратуру Харківської області діяти поза межами правового поля, тобто видати довідку зі змістом не передбаченим чинним законодавством.

Позивачем надано до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому серед іншого зазначено, що суд першої інстанції правильно та в повному обсязі встановив обставини справи і ухвалив законне та обгрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга прокуратури

Харківської області не підлягає задоволенню.

Позивач зазначає, що працював в органах прокуратури з 01.08.1983р. по 28.09.2001р. та був звільнений за власним бажанням в звязку з виходом на пенсію за вислугою років.

Після виходу на пенсію я працював в органах прокуратури як працюючий пенсіонер з 29.12.2008р. по 18.03.2015р. та був звільнений з посади старшого прокурора прокуратури Комінтернівського району м. Харкова за власним бажанням в звязку з виходом на пенсію за вислугою років.

Загальний трудовий стаж позивача станом на день звільнення 18.03.2015р. склав 39 років 08 місяців 29 днів, з яких вислуга років на посадах в органах прокуратури, з урахуванням служби в армії та половина строку навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту та Національної юридичної академії України, склала 26 років 10 місяців 18 днів.

Позивач звертався до прокуратури Харківської області за отриманням довідки 02.10,2017р., 23.11.2017р., 24.01.2018р., тобто до набрання чинності Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII та одночасно після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 657 від 30.08.2017р., якою підвищені посадові оклади працівників органів прокуратури, що є підставою для отримання довідки для перерахунку пенсії відповідно до ч. 17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

При цьому, на думку позивача, питання фактичного здійснення перерахунку пенсій не належить до компетенції прокуратури Харківської області, тому наявність чи, відсутність позивача, права на перерахунок його пенсії не може встановлюватися прокуратурою Харківської області, отже й посилання прокуратури області на відсутність такого права у позивача, яке наведене у листуванні, не може бути належною підставою для відмови в наданні зазначеної довідки.

З урахуванням викладеного, перевіривши оскаржувані в даній справі дії відповідача щодо невидачі позивачу довідки про розмір заробітної плати за посадою, з якої позивач вийшов на пенсію, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про їх невідповідність приписам чинного законодавства та дійсним обставинами справи.

В звязку з наведеним, позивач вважає позовні вимоги про зобовязання відповідача видати вказану довідку є обґрунтованими та такими, що забезпечують належне поновлення його прав як позивача.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач працював в органах прокуратури з 01.08.1983р. по 28.09.2001р. та був звільнений за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років.

Після виходу на пенсію позивач працював в органах прокуратури як працюючий пенсіонер з 29.12.2008р. по 18.03.2015р. та був звільнений з посади старшого прокурора прокуратури Комінтернівського району м. Харкова за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років.

Загальний трудовий стаж позивача станом на день звільнення - 18.03.2015р. склав 39 років 08 місяців 29 днів, з яких вислуга років на посадах в органах прокуратури, з урахуванням служби в армії та половина строку навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту та Національної юридичної академії України, склала 26 років 10 місяців 18 днів.

Позивач звернувся до відповідача з заявою про видачу йому довідки про заробітну плату для перерахунку пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», враховуючи, що Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури», яка набула чинності з 06.09.2017р. було підвищено посадові оклади працівників органів прокуратури та надбавку за класні чини. В задоволенні вказаної заяви позивачу було відмовлено.

В подальшому позивач звертався до відповідача з аналогічними заявами та вів тривале листування зі спірного питання, що не призвело до задоволення його прохання про видачу довідки.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача видати вказану довідку є обґрунтованими та такими, що забезпечують належне поновлення прав позивача.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури до 15 липня 2015 року визначалися статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ.

Згідно із частиною тринадцятою вказаної статті Закону № 1789-ХІІ обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи (частина вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ).

01 січня 2015 року набрав чинності Закон № 76-VIII, яким, зокрема, частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ викладено у новій редакції, відповідно до якої умови на порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Прийняття зазначеного Закону, як убачається із пояснювальної записки до його законопроекту, було обумовлено необхідністю реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей держави дії положень окремих законів України, створення умов для стабілізації фінансового стану держави та удосконалення окремих положень соціальної політики.

Таким чином, законодавець повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури після 01 січня 2015 року делегував Кабінету Міністрів України.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон № 1697-VІІ, згідно з підпунктом 1 пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, Закон № 1789-ХІІ, крім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1.

За частиною двадцятою статті 86 Закону № 1697-VІІ умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, на час прийняття постанови № 657, з якою позивач пов`язує виникнення у нього права на перерахунок пенсії, а також на час його звернення до органу прокуратури із заявою про видачу довідки про заробітну плату з метою її пред`явлення до органу ПФУ для перерахунку пенсії, частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які визначали право на перерахунок пенсії працівникам прокуратури, втратили чинність, а визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України. При цьому Уряд України відповідний нормативно-правовий акт не прийняв і умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначив.

Крім цього, 11 жовтня 2017 року набрав чинності Закон № 2148-VІІІ, яким викладено у новій редакції, зокрема, пункт 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідно до якого у разі якщо особі призначено пенсію, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсії, встановлений до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», не переглядається та пенсія не індексується. Різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Посилання позивача на порушення статті 22 Конституції України у зв`язку зі зміною правого регулювання спірних правовідносин є безпідставними, адже ні Закон № 76-VIII, яким, зокрема, частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ викладено у новій редакції, ні частина двадцята статті 86 Закону № 1697-VІІ на день винекнення спірних правовідносин не були визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Колегія суддів зазначає, що за висновком Конституційного Суду України, викладеним у вказаному вище Рішенні, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці ЄСПЛ. Так, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Сьорінґ проти Сполученого Королівства» (Soering v. United Kingdom) ЄСПЛ зазначив, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов`язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини». У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» (Rees v. United Kingdom) ЄСПЛ зазначив, що, з`ясовуючи, чи існує позитивне зобов`язання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

ЄСПЛ у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» (Airey v. Ireland) констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» (Kjartan Аsundsson v. Iceland) від 12 жовтня 2004 року.

У рішенні від 03 червня 2014 року у справі «Великода проти України» ЄСПЛ, розглянувши скаргу, зокрема, за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів, вказав на відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку ЄСПЛ дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не відповідно до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

У цьому рішенні ЄСПЛ також вказав на відсутність підстав для висновку про те, що, передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв на порушення якихось положень Конвенції, та зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, не вважав, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

В Рішенні від 02 березня 1999 року № 2-рп/99 Конституційний Суд України визначив, що згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту. Здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України. Як і політика ціноутворення, політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, і забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а ПФУ органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Крім того, в Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 визначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи, що Закон № 76-VIII є чинним, а також те, що відповідно до Закону № 1697-VII визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій покладено на Кабінет Міністрів України, беручи до уваги наведені вище правові висновки Конституційного Суду України, колегія суддів дійшла висновку, що посилання позивача на звуження його прав та соціальних гарантій є помилковими, оскільки саме Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходи щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту, а наслідки внесення змін до законодавства, що врегульовували правовідносини, пов`язані з пенсійним забезпеченням працівників прокуратури, не відносяться до компетенції відповідача та органів ПФУ.

Наказом від 03 грудня 2003 року № 319/144 Міністерство праці та соціальної політики України й Головне управління державної служби України затвердили Порядок видачі довідок про заробітну плату для перерахунку пенсій державним службовцям у разі ліквідації органів, з яких особа вийшла на пенсію, а також перейменування (відсутності) посад (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09 грудня 2003 року за № 1134/8455; далі Порядок № 319/144), у якому, зокрема, встановлено форму, зміст та зразок довідки, визначено, які елементи складу заробітної плати належить включати до неї, на підставі якого нормативного положення вона видається і для яких цілей.

Наказом від 19 липня 2010 року № 195 Міністерство праці та соціальної політики України затвердило Порядок видачі довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим особам, що відряджалися для виконання службових обов`язків до органів державної влади, місцевого самоврядування, інших установ, організацій і підприємств, ліквідованих без визначення правонаступника, та були звільнені зі служби у зв`язку з виходом на пенсію безпосередньо з посад, на яких вони перебували, або у разі перейменування (відсутності) посад (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2010 року за № 675/17970).

Пунктом 3 цього Порядку визначено, що якщо на момент виникнення права на перерахунок пенсії посада, з якої особа звільнена зі служби у зв`язку з виходом на пенсію, відсутня у схемах посадових окладів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України для відповідного органу державної влади, до якого відряджалися особи для виконання службових обов`язків, довідки видають ці органи державної влади в порядку, визначеному пунктом 6 Порядку № 319/144.

Постановою правління ПФУ від 04 вересня 2013 року № 15-1 «Про виконання рішень Окружного адміністративного суду міста Києва по справах № 2а-8893/12/2670, № 2а-4753/09/2670» затверджено форму довідки про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, або кваліфікаційні класи, або класний чин, або спеціальні звання, або дипломатичний ранг, надбавка (винагорода) за вислугу років), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 вересня 2013 року за № 1661/24193).

Колегія суддів зазначає, що за наявності права на перерахунок пенсії за вислугу років пенсіонерам органів прокуратури на підставі статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ органами прокуратури України визнавалися і застосовувалися вказані вище порядки як універсальні для забезпечення права на перерахунок пенсії за вислугу років пенсіонерам органів прокуратури.

Проте постановою правління ПФУ від 04 липня 2016 року № 15-2 «Про внесення змін до постанови правління Пенсійного фонду України від 04 вересня 2013 року № 15-1» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 липня 2016 року за № 1020/29150) з пункту 1 цієї постанови виключений, зокрема, абзац третій щодо затвердження форми довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію.

Постанови правління ПФУ від 04 вересня 2013 року № 15-1 та 04 липня 2016 року № 15-2 втратили чинність на підставі постанови правління ПФУ від 17 січня 2017 року № 1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 08 лютого 2017 року за № 180/30048).

Згідно з наказом Міністерства соціальної політики України, Національного агентства України з питань державної служби від 23 березня 2017 року № 454/64 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 червня 2017 року за № 767/30635) наказ Міністерства праці та соціальної політики України, Головного управління Державної служби України від 03 грудня 2003 року № 319/144 визнаний таким, що втратив чинність. Наказ набрав чинності з 21 липня 2017 року.

Таким чином, на час звернення ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області із заявою про видачу довідки про заробітну плату, складові якої відповідають заробітній платі працюючого працівника органів прокуратури, який обіймає посаду, подібну до тієї, що обіймав позивач, для здійснення перерахунку пенсії за вислугу років на підставі Закону № 1789-ХІІ та постанови № 657 станом на 01 вересня 2017 року, положення нормативно-правових актів, якими затверджувалась форма такої довідки та визначався порядок її заповнення, втратили чинність, а іншого нормативного-правового акта, який би регламентував підстави, форму, зміст, механізм та суб`єкта видачі відповідної довідки, немає.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що враховуючи відсутність правових підстав для перерахунку пенсії позивача, у відповідача не було підстав для видачі позивачу відповідної довідки, у зв`язку із чим відмова в її видачі не порушила прав та законних інтересів ОСОБА_1 .

До того ж відповідно до статті 101 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

За таких обставин та з урахуванням того, що дана справа є типовою, беручи до уваги правову позицію, висловлену Верховним Судом у зразковій справі №825/506/18 (провадження №Пз/9901/16/18) за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Чернігівської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(II)/2019 у справі №3-209/2018(2413/18, 2807/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 20 статті 86 Закону України від 14.10.2014 №1697VII (зі змінами) «Про прокуратуру», яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України; положення частини 20 статті 86 Закону України від 14.10.2014 №1697VII (зі змінами) «Про прокуратуру», визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення; установлено такий порядок виконання цього Рішення:

частина 20 статті 86 Закону України від 14.10.2014 №1697VII (зі змінами) «Про прокуратуру» не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

частина 20 статті 86 Закону України від 14.10.2014 №1697VII (зі змінами) «Про прокуратуру» підлягає застосуванню в первинній редакції.

Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Разом з тим колегія суддів при вирішенні даної справи не бере до уваги вищевказане рішення Конституційного Суду України, оскільки положення частини 20 статті 86 Закону України від 14.10.2014 №1697VII (зі змінами) «Про прокуратуру», визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 13.12.2019, отже на час подання позивачем заяв до відповідача вказана норма закону діяла.

Враховуючи викладене, аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, зробив передчасні висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.03.2018 року по справі № 820/1243/18, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Прокуратури Харківської області задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.03.2018 року по справі № 820/1243/18 скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.І. Сіренко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 24.12.2019 року