Справа № 826/11183/17
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2019-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Бабенка К.А., Степанюка А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 вересня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» (далі - позивач, ТОВ «Баядера Логістик») звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Полтавській області), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 21.06.2017 № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки контролюючого органу про наявність порушення позивачем відповідних положень Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» при визначенні мінімальних відпускних цін на алкогольні напої при реалізації є хибними, базуються виключно на суб`єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якому просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 вересня 2019 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог даного позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не повно досліджено обставини, що мають значення для справи та не правильно застосовано норми матеріального права.

Так в своїх доводах апелянт посилається на те, що при продажу з відстроченням платежу у касовому чеку відсутнє зазначення «відстрочка платежу», ціна на реалізовані алкогольні напої на момент оплати за них є меншою, аніж встановлена законодавством на момент проведення операції. Оскільки під час видачі податкової накладної №1521 від 14.11.2016 не було проведено розрахункової операції з роздрукуванням відповідних документів, така операція, на думку відповідача, не є операцією з відстроченням платежу, а датою проведення є саме дата пробиття фіскального чеку. Оскільки проведення розрахунків за товар було здійснено позивачем з порушенням законодавства України та не у відповідності до умов договору поставки від 01.09.2014 № БП 1040, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 21.06.2017 № слід вважати законним та таким, що не підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення до суду) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З матеріалів даної справи убачається, що у період з 24.05.2017 по 02.06.2017 ГУ ДФС у Полтавській області проведено фактичну перевірку щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин із працівниками (найманими особами), за результатами проведення якої складено акт від 02.06.2017 № 0133/16/31/РРО/35871504, яким встановлено порушення позивачем вимог статті 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: реалізація алькогольних напоїв за цінами нижчими за встановлені мінімальні оптові ціни.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.06.2017 № , яким застосовано до платника податків суму штрафних санкцій у розмірі 10000,00 гривень.

За результатами адміністративного оскарження, рішенням Державної фіскальної служби України від 23.08.2017 №18799/6/99-99-11-03-01-25 податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарга позивача - без задоволення.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим відповідачем податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що не відповідає податковому законодавству, звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів зважає на наступне.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України, регулюються Законом України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі по тексту - Закон № 481/95-BP).

Згідно з статтею 1 Закону № 481/95-BP, алкогольні напої - це продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу "живого" бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД.

Положенням частини другої статті 17 вказаного Закону передбачено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень.

За змістом частини десятої статті 18 Закону № 481/95-BP Кабінету Міністрів України надано право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Мінімальні оптові та роздрібні ціни на окремі види алкогольних напоїв встановлені у Додатку до постанови Кабінету міністрів України від 30 жовтня 2008 року № 957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв", яким визначено такі ціни в залежності від коду УКТ ЗЕД алкогольного напою.

Отже, визначення виду алкогольного напою ставиться в пряму залежність від Української класифікації товарів зовнішньо-економічної діяльності.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» від 30 жовтня 2008 року № 957» від 09 листопада 2016 року № 828 збільшено розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв. Дата набрання чинності даної постанови - 04 грудня 2016 року.

Дослідженням матеріалів справи колегією суддів встановлено, що 01.09.2014 між ТОВ «Баядера Логістик» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір поставки від 01.09.2014 № БП 1040, за умовами якого позивачем було здійснено поставку товарів (віскі VAT 69, 40%, ємністю 0,7 літр в кількості 1 пляшка), що підтверджується видатковою накладною від 14.11.2016 № 48502/45931.

Згідно пункту 6.1 вказаного Договору, розрахунки за товар здійснюються покупцем протягом 14 календарних днів з дня отримання товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника або в іншому узгодженому сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України, або за домовленістю сторін - шляхом попередньої оплати.

Оскільки товар був проданий раніше, ніж проведена його оплата, за правилом першої події, позивачем була складена та зареєстрована у передбаченому законодавством порядку податкова накладна від 14.11.2016 № 1521. В свою чергу, покупцем 21.02.2017 було проведену оплату придбаного у позивача товару за видатковою накладною від 14.11.2016 № 48502/45931, у результаті чого ТОВ «Баядера Логістик» було проведено розрахункову операцію через РРО та виготовлено відповідний фіскальний чек.

Однак, на момент продажу вищезазначеного алкогольного напою (14.11.2016) мінімальна ціна на зазначений товар відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» становила 97,82 гривні, тоді як на момент оплати товару 21.02.2017 до вказаної постанови було внесено зміни, у зв`язку з чим мінімальна ціна уже становила 159,60 гривень.

Згідно частини першої статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу частини першої ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, у випадку порушення строків, визначених п.6.1 даних договорів, якщо покупець не сплатив товар відповідно до цін, визначених в рахунку або накладній і за цей час ціни на товар зросли, то надалі оплата за товар, за який покупець вчасно не розрахувався, здійснюється покупцем за новими цінами відповідно чинного прайс-листа постачальника.

Як зазначає сам позивач, алкогольна продукція фактично була реалізована покупцю 14 листопада 2016 року, на підтвердження чого служить видаткова накладна від 14.11.2016 № 48502/45931. Отже, датою продажу (реалізації) товару згідно договору поставки від 01.09.2014 № БП 1040 є саме 14.11.2016. При цьому, як вбачається з наявної у справі податкової накладної від 14.11.2016 № 1521 у позивача у день продажу товару виникли податкові зобов`язання.

Згідно частини першої статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.п. 14.1.202 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів.

Таким чином, з аналізу вищезазначених норм випливає, що моментом реалізації (продажу) товару є момент передачі права власності (момент передачі майна).

Оскільки на час видачі видаткової накладної від 14.11.2016 № 48502/45931 та передачі позивачем товару фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , мінімальна ціна на такий товар відповідала постанові Кабінету Міністрів від 30.10.2008 № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» в редакції до 04.12.2016, підстави для застосування штрафних санкцій відсутні.

Доводи контролюючого органу про те, що розрахункова операція у разі проведення розрахунків за відстроченим платежем мала бути проведена через РРО з використанням режиму попереднього програмування «погашення кредиту», колегія суддів до уваги не приймає, оскільки дотримання позивачем касової дисципліни не є предметом розгляду даного спору.

Отже, оскільки на момент реалізації позивачем товару - алкогольного напою Віскі Vat 69 - місткістю 0,7 л. вмістом спирту 40 % в кількості 1 пляшка по ціні 97,82 гривні була здійснена торгівля за цінами, що відповідали мінімально роздрібним цінам на такі напої, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем неправомірно застосована до позивача фінансова санкція у вигляді штрафу в розмірі 10000 грн., а відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 21.06.2017 № є таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 73 КАС України).

Згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку колегія суддів вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого положеннями ст.73 КАС України покладено обов`язок доказування, не доведено правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення від 21.06.2017 № .

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують обставини дослідженні судом першої інстанції та висновок про задоволення позовних вимог.

Крім того, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 250, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Бабенко К.А.

Суддя Степанюк А.Г.