Справа № 818/1874/17
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 818/1874/17

адміністративне провадження № К/9901/53158/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 826/15511/16

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) про визнання протиправними та скасування рішень,

за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Сумського окружного адміністративного суду (склад колегії суддів: Соколов В. М., Павлічек В. О., Соп`яненко О. В.) від 10 січня 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду (склад колегії суддів: Перцова Т. С., Сіренко О. І., Жигилій С. П.) від 10 травня 2018 року,

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 04 січня 2018 року, просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 01 листопада 2017 року про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), прийняте відповідно до протоколу № 65/11/17;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України № 3934/5 від 11 грудня 2017 року «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 ».

2. Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що спірне рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, відповідачами порушено порядок та умови притягнення позивача до відповідальності.

3. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 10 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2018 року, задоволено адміністративний позов.

Визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 01 листопада 2017 про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), прийняте відповідно до протоколу № 65/11/17.

Визнано протиправним та скасовано Наказ Міністерства юстиції України № 3934/5 від 11 грудня 2017 року «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 ».

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України витрати зі сплати судового збору в розмірі 640,00 грн.

4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 11 червня 2018 року Міністерство юстиції України звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10 січня 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2018 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

5. Ухвалою Верховного Суду (склад колегії суддів: Желтобрюх І. Л., Білоус О. В., Стрелець Т. Г.) від 09 липня 2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та установлено строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

6. 27 липня 2018 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу Міністерства юстиції України, в якому позивач просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

7. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 641/0/78-19 від 06 червня 2019 року призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Желтобрюх І. Л., що унеможливлює її участь у розгляді касаційної скарги.

8. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 червня 2019 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.

9. Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2019 року справу прийнято до провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

10. Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання наказу Міністерства юстиції України від 26 червня 2017 року № 2230/7 «Про затвердження Плану перевірок діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) на III квартал 2017 року», доручення Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 11 серпня 2017 року № 22 зі змінами, що внесені дорученням Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 05 вересня 2017 року № 25 у строк з 05 вересня 2017 року по 14 вересня 2017 року була проведена планова виїзна перевірка діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 (свідоцтво № 1308, видане 19 серпня 2013 року Міністерством юстиції України), за адресою: м. Суми, вул. Набережна річки Стрілка, 54.

11. За результатами перевірки складено довідку про результати планової виїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого № 16 від 14 вересня 2017 року та акт планової виїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого № 17 від 25 вересня 2017 року, яким зафіксовано, зокрема, наступні порушення:

- арбітражний керуючий ОСОБА_1 протягом року після винесення Головним територіальним управлінням юстиції у Сумській області припису про недопущення повторних порушень від 08 квітня 2016 року № 4 вчинила повторне порушення ч. 11 ст. 30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції від 30 червня 1999 року, аналогічне раніше вчиненому;

- арбітражний керуючий ОСОБА_1 після винесення Головним територіальним управлінням юстиції у Сумській області припису про недопущення повторних порушень від 26 вересня 2016 року № 8 вчинила повторне порушення п. 7 ч. 2 ст. 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції від 23 грудня 2011 року, п. 1.4. наказу Міністерства юстиції України «Про деякі питання ведення і подання арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) статистичної звітності, оперативної звітності та інформації про свою діяльність» від 18 січня 2013 року за № 129/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2013 року № 158/22690, розділ II, п. 3.1, 4.5 Порядку подання арбітражними керуючими (розпорядниками майна, керуючими санацією, ліквідаторами) обов`язкових відомостей (інформації), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18 січня 2013 року № 130/5, аналогічне раніше вчиненому.

12. Відповідно до протоколу засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих № 65/11/17 від 01 листопада 2017 року прийнято рішення про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

13. Наказом Міністерства юстиції України № 3934/5 від 11 грудня 2017 року «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 .» було анульовано вказане свідоцтво позивача.

14. Вважаючи спірні рішення відповідачів незаконними та необґрунтованими, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

15. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходили з того, що притягнення арбітражного керуючого ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності є протиправним, оскільки застосоване Дисциплінарною комісією арбітражних керуючих стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого є непропорційним по відношенню до вчинених порушень та порушує баланс між наслідками, до яких призвели порушення, та суворістю застосованого стягнення.

16. Суди дійшли висновку, що відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, у межах спірних відносин не доведено наявності правових підстав для застосування до позивача найсуворішого виду стягнення - позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), оскільки не обґрунтовано вчинення позивачем саме грубого порушення законодавства під час виконання повноважень, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредиторів боржника (банкрута).

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

17. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.

18. Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій надали неправильну правову оцінку обставинам справи, внаслідок чого зробили хибний висновок про відсутність факту вчинення позивачем порушень. Оспорюваний наказ Міністерства юстиції України є обґрунтованим і винесений відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

19. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до ч. 1 ст. 341 КАС України, виходить з наступного.

20. Предметом спору у цій справі є правомірність притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності.

21. Вимоги до арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) його права та обов`язки, процедура підтвердження права на здійснення такої діяльності, отримання такого права, контроль за діяльністю арбітражних керуючих, види відповідальності та інші питання, пов`язані з діяльністю арбітражних керуючих визначені положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; надалі - Закон № 2343-ХІІ).

22. У розумінні ст. 1 зазначеного Закону арбітражним керуючим є фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

23. Відповідно до ч. 3 ст. 98 Закону № 2343-XII під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.

24. Згідно ч. 1 ст. 106 Закону № 2343-XII планові перевірки здійснюються за певний період не частіше одного разу на два роки за місцезнаходженням державного органу з питань банкрутства або суб`єкта, щодо якого арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) здійснює свої повноваження, або у приміщенні, де знаходиться контора (офіс) арбітражного керуючого, з обов`язковим повідомленням арбітражного керуючого про час і місце проведення перевірки. Арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов`язаний надавати особам, уповноваженим проводити перевірку, відомості, документи для огляду та їх копії для залучення до матеріалів перевірки. Повторна перевірка з питань, що вже були предметом перевірки, не допускається. Попередні періоди, що раніше перевірялися, не можуть бути предметом наступних перевірок, крім перевірок за зверненнями фізичної чи юридичної особи.

25. Частинами 2 - 5 ст. 107 Закону № 2343-XII визначено, що арбітражні керуючі (розпорядники майна, керуючі санацією, ліквідатори) несуть дисциплінарну відповідальність в порядку, встановленому цим Законом.

Державний орган з питань банкрутства за поданням Дисциплінарної комісії накладає на арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) дисциплінарні стягнення.

Рішення щодо накладення дисциплінарного стягнення приймається протягом двох місяців з дня виявлення проступку, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Про накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення робиться запис в Єдиному реєстрі арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

26. Відповідно до ч. 1, 4, 6 ст. 108 Закону № 2343-XII дисциплінарна комісія утворюється у встановленому державним органом з питань банкрутства порядку для здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), перевірки організації їх роботи, дотримання ними вимог законодавства з питань банкрутства та правил професійної етики.

Дисциплінарна комісія розглядає заяви, скарги та подання на арбітражних керуючих; організовує перевірку оприлюднених фактів, що принижують честь і гідність арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів); надає консультації і рекомендації, а також готує методичні розробки з питань професійної етики арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) та застосування прогресивних практик; приймає рішення про застосування до арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) дисциплінарних стягнень.

Рішення дисциплінарної комісії оформлюються протоколом, що підписується усіма присутніми на засіданні членами комісії.

27. Згідно ч. 1, 2 ст. 109 Закону № 2343-XII Дисциплінарними стягненнями, що накладаються на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), є: 1) попередження; 2) позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховується ступінь вини арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), тяжкість вчиненого ним проступку, а також чи застосовувалися раніше до арбітражного керуючого дисциплінарні стягнення.

28. За змістом ч. 5 ст. 113 Закону № 2343-XII Рішення державного органу з питань банкрутства про позбавлення арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) може бути оскаржено арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) до суду. Оскарження рішення не зупиняє його дію.

29. На виконання ст. 106 Закону № 2343-XII розроблено Порядок контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 червня 2013 року № 1284/5 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі - Порядок № 1284/5).

30. Відповідно до пункту 7.1 Порядку підставами для накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення є: встановлення факту подання арбітражним керуючим у документах, які подаються для отримання свідоцтва на право здійснення діяльності арбітражного керуючого, неправдивих відомостей; вчинення арбітражним керуючим протягом року після винесення припису або розпорядження повторного порушення, аналогічного раніше вчиненому; невиконання арбітражним керуючим розпорядження про усунення порушень законодавства з питань банкрутства в строки, визначені органом контролю; відмова арбітражного керуючого в проведенні перевірки; грубе порушення арбітражним керуючим законодавства під час виконання повноважень, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредиторів боржника (банкрута); встановлення за результатами перевірки неможливості арбітражного керуючого виконувати повноваження, а саме: втрата громадянства України, набрання законної сили обвинувальним вироком щодо арбітражного керуючого за вчинення корисливого злочину або яким арбітражному керуючому заборонено здійснювати цей вид господарської діяльності чи займати керівні посади; винесення Дисциплінарною комісією двох або більше попереджень.

31. Протягом п`яти робочих днів з дати отримання структурним підрозділом Мін`юсту від органу контролю пропозиції структурний підрозділ Мін`юсту готує та вносить подання на Дисциплінарну комісію про накладання на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення (далі - подання), копія якого надсилається арбітражному керуючому до відома. Подання повинно містити висновок структурного підрозділу Мін`юсту щодо відповідності висновків акта перевірки законодавству з питань банкрутства. До подання додається пропозиція органу контролю з усіма додатками (пункт 7.2. Положення).

32. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення Дисциплінарною комісією враховуються ступінь вини арбітражного керуючого, обставини вчинення порушення, тяжкість вчиненого ним проступку, а також факти притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності в минулому (пункт 7.6. Положення). Позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) є найсуворішим заходом дисциплінарного впливу (пункт 7.4. Порядку).

33. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою для застосування до арбітражного керуючого заходів дисциплінарного впливу є вчинення ним дисциплінарного проступку, що виразилось у невиконання або неналежне виконанні своїх обов`язків. Для притягнення арбітражного керуючого до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований факт порушення, вина повністю арбітражного керуючого доведена, встановлені обставини вчинення порушення, тяжкість вчиненого ним проступку, а також факти притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності в минулому. Відсутність наведених складових є підставою для визнання рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення до дисциплінарної відповідальності невмотивованим та необґрунтованим.

34. Отже, вирішуючи спори щодо законності рішення про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), суди мають з`ясувати чи мали місце обставини, на які посилається контролюючий орган, якими доказами вони підтверджені та наявність вини арбітражного керуючого у виявлених порушеннях. У разі прийняття Дисциплінарною комісією такого рішення, комісія має зазначити обставини, порушення та мотиви, за яких контролюючий орган дійшов висновку про необхідність застосування найсуворішого виду дисциплінарного стягнення.

35. Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за відсутності правових підстав, оскільки під час проведення планової перевірки діяльності арбітражного керуючого суди встановили, що контролюючим органом не надано оцінки усім документам та обставинам, які надавалися позивачем, а в акті не зазначено підстави їх неврахування.

36. Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно подання Головного територіального управління юстиції в Сумській області від 27 вересня 2017 року № 6944/05-03, підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності слугували не всі порушення, зазначені у довідці про результати планової виїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого № 16 від 14 вересня 2017 року та акті планової виїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого № 17 від 25 вересня 2017 року, а лише повторне порушення ч. 11 ст. 30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції від 30 вересня 1999 року, та повторне порушення п. 7 ч. 2 ст. 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції від 23 грудня 2011 року, п. 1.4. наказу Міністерства юстиції України «Про деякі питання ведення і подання арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) статистичної звітності, оперативної звітності та інформації про свою діяльність» від 18 січня 2013 року за № 129/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2013 року № 158/22690, розділ II, п. 3.1, 4.5 Порядку подання арбітражними керуючими (розпорядниками майна, керуючими санацією, ліквідаторами) обов`язкових відомостей (інформації), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18 січня 2013 року № 130/5.

37. Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідачем не обґрунтовано застосовано до відносин пов`язаних з поданням арбітражним керуючим звітів комітету кредиторів ПП «Водолій-Автотранс» про діяльність ліквідатора, фінансове становище і майно боржника на день відкриття ліквідаційної процедури та при проведенні ліквідаційної процедури, використання коштів боржника, які мали місце починаючи з березня 2016 року, редакції Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 30 червня 1999 року, оскільки на час виникнення спірних відносин (з березня 2016 року) частина 11 у статті 30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» була відсутня (виключена згідно з Законом України від 22 грудня 2011 року № 4212-VI «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»), а тому притягнення позивача до відповідальності за порушення цієї норми не може вважатися законним та обґрунтованим.

38. З цього приводу скаржник у касаційній скарзі зазначив, що до спірних відносин в частині надання арбітражним керуючим звітів комітету кредиторів боржника стосовно, якого було порушено провадження у справі про банкрутство та якого визнано банкрутом в 2009 році не може застосовуватися чинна редакція Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» № 4212- VI від 22 грудня 2011 року, оскільки в її прикінцевих та перехідних положеннях вказано, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких відкрито після набрання чинності цим Законом. Оскільки, постановою господарського суду Сумської області, саме від 20 серпня 2009 року, у справі № 6/129-09 боржника ПП «Водолій-Автотранс» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, відтак така процедура здійснюється за редакцією Закону від 30 червня 1999 року.

39. З цього приводу колегія суддів зазначає, що п. 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2343-XII (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов`язань» № 5405-VI від 02 жовтня 2012 року) визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Проте, посилання скаржника на зазначену норму, як на підставу застосування редакції Закону 2343-XII від 30 червня 1999 року без урахування змін, які внесені Законом № 4212- VI є необґрунтованими, оскільки зазначена норма чітко визначає коло суб`єктів, яких вона стосується та які зобов`язані її виконувати, а також визначає межі правовідносин до яких вона застосовується. Такими суб`єктами є господарські суди під час (межі) розгляду справ про банкрутство. Будь-яких посилань чи застережень щодо застосування цієї норми іншими суб`єктами владних повноважень зазначена норма не містить. Отже, вірним є висновок судів попередніх інстанцій, що притягнення позивача до відповідальності за порушення ч. 11 ст. 30 Закону № 2343-XII у редакції від 30 червня 1999 року не може вважатися законним та обґрунтованим.

40. Крім цього, судами попередніх інстанцій у оскаржуваних судових рішеннях наголошено, що відповідачем не спростовано тверджень ОСОБА_1 про те, що звіти комітету кредиторів ПП «Водолій-Автотранс» про діяльність ліквідатора, фінансове становище і майно боржника на день відкриття ліквідаційної процедури та при проведенні ліквідаційної процедури, використання коштів боржника, а також інша інформація надавались арбітражним керуючим щомісяця. Через відсутність коштів на рахунку банкрута, вказані звіти надавались представникам кредиторів особисто під підпис про отримання, а згідно пояснень позивача до довідки про проведення перевірки, докази отримання вказаних звітів були втрачені позивачем під час переїзду до нового офісу. Проте, такі пояснення не були враховані та їм не була надана оцінка контролюючим органом під час складення акту перевірки та направленні подання до Міністерства юстиції про наявність підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

41. Щодо передчасного подання звітів арбітражним керуючим ОСОБА_1 за формами 2, 3, 4, затвердженими Порядком подання арбітражними керуючими (розпорядниками майна, керуючими санацією, ліквідаторами) обов`язкових відомостей (інформації), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18 січня 2013 року № 130/5, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що такі дії позивача не спричинили жодних негативних наслідків як для боржників ПП «Водолій-Автотранс» та ВАТ «ТП «Райагротехсервіс», так і для комітетів кредиторів цих боржників або будь-яких інших осіб.

42. Отже, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, у межах спірних відносин не доведено наявності правових підстав для застосування до позивача найсуворішого виду стягнення - позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), оскільки не обґрунтовано вчинення позивачем саме грубого порушення законодавства під час виконання повноважень, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредиторів боржника (банкрута).

43. Крім цього, колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

44. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії», «Нєлюбін проти Росії»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

45. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

46. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду та ухвалення оскаржуваних судових рішень, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.

47. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі про часткове задоволення позовних вимог.

48. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

49. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

50. Оскільки Суд залишає в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10 січня 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2018 року у справі № 818/1874/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов