Справа № 580/2668/19
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

23 грудня 2019 року справа № 580/2668/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А.В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання поновити пенсійні виплати, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у припиненні пенсійних виплат позивачу;

- зобов`язати відповідача поновити пенсійні виплати позивачу з травня 2018 року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що він отримав статус тимчасово переміщеної особи - переселенця, та нині зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . З травня 2018 року відповідач припинив виплати пенсії позивачу. З приводу призупинення пенсійних виплат позивач в телефонному режимі звертався до відповідача. Лише в серпні 2019 року його усно повідомили про те, що підставою для припинення пенсійних виплат стала його тривала відсутність за місцем реєстрації в якості тимчасово переміщеної особи. Позивач вважає, що дії відповідача щодо припинення пенсійних виплат є протиправними та порушують його права та інтереси, визначені законами України. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, позивач зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 щодо порядку виплати пенсій тимчасово переміщеним особам звужує його права на отримання пенсії, а тому не може бути підставою для припинення пенсійних виплат в залежності від місця проживання та соціального статусу.

Ухвалою судді від 04.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження; ухвалено розпочати розгляд справи по суті з 01.11.2019 без виклику учасників справи.

28 жовтня 2019 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову повністю та зазначив, що у період з 01.08.2014 по 30.06.2016 позивач отримував пенсію по втраті годувальника ОСОБА_2 (дружини) на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , 1998 року народження, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Виплата пенсії позивачу припинена 30.06.2016 у зв`язку з досягненням повноліття сином ОСОБА_3 , відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач також зазначає, що доводи позивача про те, що підставою припинення пенсійних виплат стала його тривала відсутність за місцем реєстрації в якості тимчасово переміщеної особи не відповідають дійсності, а посилання на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365, є безпідставними та не стосуються позивача.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою та другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач взятий на облік як внутрішньо переміщена особа згідно заяви від 12.12.2014 та довідки від 12.12.2014 №1 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

У період з 01.08.2014 по 30.06.2016 позивач отримував пенсію по втраті годувальника ОСОБА_2 (дружини) на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , 1998 року народження, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З відзиву на адміністративний позов вбачається, що виплата позивачу пенсії по втраті годувальника припинена 30.06.2016, у зв`язку з досягненням повноліття сином позивача ОСОБА_3 , 1998 року народження.

Відповідно до ст. 36 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема: діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із

зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

Судом встановлено, що позивач не подавав до територіального органу Пенсійного фонду України довідку про навчання в начальному закладі за денною формою навчання сина ОСОБА_3 .

Враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що у 2016 році відповідачем на законних підставах припинена виплата позивачу пенсії по втраті годувальника.

В адміністративному позові позивач стверджує, що виплата йому пенсії припинена з травня 2018 року. З приводу призупинення пенсійних виплат він в телефонному режимі звертався до відповідача; лише в серпні 2019 року його усно повідомили про те, що підставою для припинення пенсійних виплат стала його тривала відсутність за місцем реєстрації в якості тимчасово переміщеної особи.

Адміністративний позив позивачем подано до суду 23 серпня 2019 року.

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду, суд зазначає таке.

Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2018 року по справі № 234/11937/17 (К/9901/1267/17) зазначив, що пенсія є щомісячним платежем, а тому про порушення свого права позивач дізнався, не отримавши такого забезпечення. Перебіг строку звернення до суду з вимогами про відновлення її виплати за кожен конкретний місяць розпочинається у цьому місяці (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 72287934).

В постанові від 21 лютого 2018 року по справі № 346/3696/17 (К/9901/8643/18) Верховний Суд погодив позицію суду апеляційної інстанції про те, що пенсія являється щомісячним періодичним платежем. Тому позивач мав можливість знати про факт отримання чи неотримання своєї пенсії за віком у періоди коли така пенсія підлягала йому для нарахування та виплати. На підставі чого, суд прийшов до висновку про те, що позивач дізнався і повинен був дізнатись про неотримання пенсії одразу після того, коли вона повинна була бути виплаченою, а отже з цього часу у позивача виникло право на звернення до суду із відповідними позовними вимогами. Для реалізації цього права існував 6-ти місячний строк, згідно статті 99 КАС України (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 72363376).

Також Верховний Суд в постанові від 20 грудня 2018 року у справі № 504/1937/16-а (№ К/9901/34220/18) зазначив, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 78771322).

Суд зазначає, що невиплата пенсії позивачу відбувалась починаючи з 01 липня 2016 року, а тому протягом періоду з липня 2016 року до розгляду справи в суді, не отримуючи пенсію по втраті годувальника, позивач був обізнаний про порушення своїх прав. Саме протягом цього часу позивач не був позбавлений можливості звернутися до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії та дізнатися про причини непоновлення виплати пенсії.

Під час судового розгляду справи встановлено, та підтверджується позивачем, що він не звертався до відповідача із письмовою заявою щодо припинення виплати пенсії.

З адміністративним позовом за захистом свого порушеного права на отримання пенсії позивач звернувся 23 серпня 2019 року, тобто більше ніж через три роки після припинення виплати пенсії.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо пропуску позивачем шестимісячного строку звернення до суду з позовними вимогами.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Проте, позивачем будь-яких обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до суду, не зазначено.

Позивачем до позовної заяви не додано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання поновити пенсійні виплати, залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Головуючий суддя А.В. Руденко