Справа № 420/3392/19
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/3392/19
Категорія: 108020000 Головуючий в 1 інстанції: Бойко О. Я.

Час і місце ухвалення: 14:52 год, м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці ДФС України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС України про скасування рішення про коригування митної вартості № UA 500000/2019/000249/2 від 12.02.2019,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської митниці ДФС України, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості № UA 500000/2019/000249/2 від 12.02.2019 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що з метою здійснення митного оформлення товару, ввезеного на територію України, позивачем до Одеської митниці ДФС подано митну декларацію № UA500650/2019/003289, в якій митну вартість товару визначено за першим методом ціною договору. На підтвердження митної вартості товару були надані відповідні підтверджуючі документи. Однак, митним органом винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, та було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA 500000/2019/000249/2 від 12.02.2019 р., обґрунтоване тим, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числове значення складових митної вартості товарів. Таке рішення позивач вважає незаконними та зазначає, що митному органу надано достатньо документів, з яких являється за можливе встановити митну вартість товару, задекларовану позивачем

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Одеська митниця ДФС України подала апеляційну скаргу, в якій зазначаючи про його незаконність та необґрунтованість, а також про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначається, що під час митного оформлення позивачем транспортного засобу, не був представлений повний перелік документів, який визначений статтею 53 МК України. Так, апелянтом зазначено, що подані документи містять розбіжності, а саме згідно скріншота з особистого кабінету покупцем транспортного засобу є ОСОБА_2 , але в інвойсі покупцем значиться ОСОБА_3 . Також вказано, що подані документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару ( спеціальні видання, що містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку; витрати на страхування товару, транспортування товарів до порту або іншого місця ввезення на митну територію України та ін..) Водночас, у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів, органи доходів та зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до вимог Митного Кодексу. При цьому зазначають, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що АСАУР сформовані форми контролю, які у зв`язку з можливим заниженням митної вартості товарів, передбачають здійснення митницею перевірки правильності її визначення.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач (замовник) та BEXHILL AUTU TRADING CO.,LTD (виконавець) був укладений договір про надання послуг

Відповідно до п. 1.1. Договору даний Договір регулює взаємовідносини Сторін щодо надання послуг виконавцем по здійсненню купівлі автомобіля на території США, консультацій по грошовому переказу оплати, консультацій по питанням організації доставки та митного оформлення автомобіля.

Згідно з п. 1.2. Договору на кожний автомобіль, обраний замовником, укладається додаткова угода, підписання якої є підтвердженням згоди замовника з умовами даного договору.

На виконання умов Договору на підставі додаткової угоди BEXHILL AUTU TRADING CO., LTD здійснила купівлю автомобіля AUDI А6 2016 р.в. VIN НОМЕР_1 .

06.02.2019 р. для здійснення митного оформлення автомобіля AUDI А6 2016 р.в. VIN WAUDFAFCOGN181652 позивач подав відповідачу митну декларацію № UA500650/2019/003289, відповідно до якої заявлена митна вартість автомобіля була зазначена за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортується, а саме за ціною 10 096 дол. США .

Відповідач під час здійснення перевірки правильності визначення вартості автомобіля надіслав позивачу електронні повідомлення про необхідність надання додаткових документів.

В оформленні митної декларації № UA500650/2019/003289 було відмовлено та складено картку відмову.

12.02.2019 р. відповідач прийняв рішення № UA 500000/2019/000249/2 про коригування митної вартості автомобіля за другорядним методом (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), внаслідок чого вартість автомобіля збільшена з 10 096 дол. США до 14138 дол. США, а розмір митних платежів збільшився з 94 938 грн. до 126 756 грн.

13.02.2019 р. позивач здійснив доплату митних платежів у розмірі 31 818 грн. шляхом внесення цих коштів на рахунок Одеської митниці ДФС.

Після чого було здійснено митне оформлення автомобіля та випущено його у вільний обіг за митною декларацією від 13.02.2019 р. № UA500650/2019/004085.

Позивач з метою підтвердження заявленої ним вартості автомобіля, після його випуску у вільний обіг надав до Одеської митниці ДФС заяву про скасування рішення про коригування заявленої митної вартості № UA500000/2019/000249/2 від 12.02.2019 р. разом з додатковими документами, а саме: копіями договору та додаткової угоди, рахунком з аукціону від 02.10.2018 р. (Buyer Receipt), довідками про здійснення SWIFT платежу, наряд від 31.01.2019 р.

10.05.2019 р. відповідач розглянув заяву позивача та надав відповідь, в якій зазначив, що підстави для скасування рішення про коригування митної вартості № UA500000/2019/000249/2 від 12.02.2019 р. відсутні.

Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем був наданий достатній вичерпний перелік документів, який підтверджував заявлену митну вартість товарів, наявність розбіжностей у яких митним органом не доведено. Надані позивачем документи, містили всі відомості, що підтверджували числові значення складових митної вартості товарів. А відтак, за висновками суду першої інстанції, у Митниці не було підстав для сумніву правильності митної оцінки товару та винесення рішення про коригування митної вартості товару.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

За приписами частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно частини першої статті 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина перша статті 257 МК України).

Відповідно до частини шостої статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом, Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Положеннями статті 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами першою-другою статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

У частині четвертій статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

За змістом частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина перша статті 53 МК України).

Згідно частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу вимог частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України (частина третя статті 54 МК України).

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Статтями 57, 58 МК України визначено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

З матеріалів справи вбачається, що 06.02.2019 р. для здійснення митного оформлення автомобіля AUDI А6 2016 р.в. VIN WAUDFAFCOGN181652 позивач подав до Одеської митниці ДФС митну декларацію № UA500650/2019/003289.

На підтвердження митної вартості товару уповноваженою особою декларанта також надано: рахунок-фактура,(інвойс) № 81652 від 12.11.2018 року, коносамент № ZIMULAX0131778 від 01.12.2018 року, декларацію про походження товару від 12.11.2018 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 20.10.2018 року, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією від 04.01.2019 року Такі документи за назвою і змістом відповідають вимогам частини другої статті 53 МК України.

Також, ОСОБА_1 , з метою підтвердження заявленої ним вартості автомобіля, після його випуску у вільний обіг надав до Одеської митниці ДФС заяву про скасування рішення про коригування заявленої митної вартості №иА500000/2019/000249/2 від 12.02.2019 р. разом з додатковими документами, а саме, надав копії договору та додаткової угоди, рахунку з аукціону від 02.10.2018 р., довідок про здійснення SWIFT платежу, наряду від 31.01.2019 р.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості товару № UA 500000/2019/000249/2 за другорядним методом (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), митниця виходила з того, що під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або належить сплаті за ці товари, а саме:заявлена митна вартість є меншою за індикатор ризику (нижньої межі діапазону вартості подібних КТЗ в країні експорту 21300 дол. США). Не надано документів на страхування товару, транспортні (перевізні) документи, що унеможливлює перевірку правильності визначення митної вартості товару. Також відсутня інформація щодо перевезення внутрішньою територією країни відправлення, при цьому згідно інвойсу автомобіль куплено у населеному пункті Мерріллвіль, а портом навантаження у коносаменті зазначено Лос-Анджелес. Враховуючи вищевикладене, з метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз бази даних АСМО Інспектор та ЄАІС Держмитслужби України, враховано форму контролю, згенеровану АСАУР, відповідно до якої Митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. Обов`язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за VIN кодами: WAUDFAFC0GN181652, валюта USD, вартість 21300,00 та встановлено, що рівень митної вартості подібних товарів є вищим (МД від 06.01.2019 р. №UА500650/2019/000051) і становить 14138 дол. США. Враховуючи вищезазначене митну вартість товару №1 скориговано до рівня 14 138 дол. США.

Надаючи правову оцінку таким висновкам митного органу колегія суддів виходить з наступного.

Як в рішенні про коригування митної вартості товарів, так і в апеляційній скарзі апелянт посилається на ненадання документів, що підтверджують витрати на страхування товару, транспортування товарів до порту або іншого місця ввезення на митну територію України або про включення до ціни автомобіля витрат на страхування та транспортування.

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи та вважає їх безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивачем як декларантом були включені витрати щодо перевезення автомобіля, на підтвердження чого до Одеської митниці ДФС та до суду були надані відповідні документи, зокрема інвойс в якому зазначено доставка до Одеського порту 400 $ та додаткова угода що містить вартість погрузки на автовоз, розвантажувальних робіт, тимчасового вивезення розмитненого авто, витрати на зберігання автомобіля у порту та інше, а щодо витрат на страхування - витрати на страхування не були включені до ціни, оскільки страхування автомобіля не здійснювалось, обов`язку щодо страхування автомобіля у позивача не було.

Твердження апелянта про те, що згідно скріншота з особистого кабінету покупцем транспортного засобу є ОСОБА_2 , але в інвойсі покупцем значиться ОСОБА_3 , що підтверджує розбіжності та вказує на ознаки підробки в поданих документах, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 як замовником та BEXHILL AUTU TRADING CO.,LTD як виконавцем був укладений договір про надання послуг.

Відповідно до п.1.1. цього Договору, BEXHILL AUTU TRADING CO.,LTD зобов`язався надати послуги по здійсненню купівлі автомобіля на території США, консультацій по грошовому переказу оплати, консультацій по питанням організації доставки та митного оформлення автомобіля.

Відповідно до п.1.2. Договору на кожний автомобіль, обраний Замовником, укладається додаткова угода, підписання якої є підтвердженням згоди Замовника з умовами даного Договору.

На виконання умов Договору, відповідно до додаткової угоди до договору, директор «BEXHILL AUTU TRADING CO.,LTD Проценко В ОСОБА_4 через свій особистий кабінет на аукціоні здійснив купівлю автомобіля

Зазначене підтверджується копіями договору та додаткової угоди, укладених між ОСОБА_1 та BEXHILL AUTU TRADING CO.,LTD, які були надані до Одеської митниці ДФС та до суду.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що визначення покупця товару не впливає на його митну вартість, при цьому з інших документів, поданих до митниці при митному оформленні, а саме договору, інвойсу, довідок про здійснення SWIFT платежу, зрозуміло, що покупцем автомобіля є ОСОБА_1 , а отже поданих документах відсутні розбіжності та ознаки підробки, що в свою чергу спростовує вищезазначені доводи апелянта.

Щодо зазначення в рішенні про коригування митної вартості товарів, щодо відсутності інформація про перевезення внутрішньою територією країни відправлення, зокрема згідно інвойсу автомобіль куплено у населеному пункті Мерріллвіль, а портом навантаження у коносаменті зазначено Лос-Анджелес, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до інвойсу, у Мерріллвіллі зареєстрована юридична особа Amazing Rides LLC, яка була продавцем автомобіля з аукціону. Зазначене не може свідчити про те, що автомобіль був куплений у Мерріллвіллі, при цьому в інвойсі зазначено про транспортування товару до порту Одеса та вартість такого транспортування, а в додатковій угоді в графі специфікація вартості вказано доставка авто по США, в квитанції покупця ( країна Германія) також зазначено про плату за транспортний засіб у сумі 7 $, плата за зберігання 46 $, а отже вищезазначене спростовує доводи апелянта.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем під час проходження процедури митного оформлення товарів, надано до органу доходів і зборів повний перелік документів на підтвердження даних про ціну товару. Ці дані містилися у документах, поданих за переліком, передбаченим частинами першою, другою, третьою статті 54 Митного кодексу України, та не мали розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товарів, а отже доводи апелянта щодо неподання документів для визначення митної вартості товару спростовуються встановленими судом обставинами та наявними в матеріалах справи доказами.

При цьому, колегія суддів зазначає, що митницею не вказано, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані її складові, та які саме документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Проте, відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст перелічених вище документів, а також не вказав, які саме числові значення митної вартості не підтверджені та чому із заявлених позивачем документів не можливо встановити необхідні складові митної вартості транспортного засобу.

Оскаржуване рішення ґрунтується лише на інформації, отриманій у зв`язку зі спрацюванням ризиків АСАУР якою до вказаного транспортного засобу згенеровано ідентифікатор ризику

Водночас, спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 року у справі №805/2713/16-а.

Вказане свідчить про недоведеність відповідачем обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі необхідні числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної з митній декларації.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно правової позиції Верховного Суду України вказаної в постановах від 29.05.2012 року у справі №21-91а12, від 11.09.2012 року у справі № 21-262а12, від 30.06.2015 року у справі № 814/283/14 за умови не наведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

З урахуванням встановлених вище обставин колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість використання Одеською митницею резервного методу визначення митної вартості товару, оскільки, як було встановлено раніше, у Відповідача були наявні всі правові підстави для визначення митної вартості транспортного засобу за першим методом - за ціною договору.

В той же час, суд звертає увагу, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Зазначений висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі №809/872/17.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що визначаючи згідно спірного рішення митну вартість імпортованого транспортного засобу, відповідач послався лише на те, що вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації отриманої із зовнішніх джерел. Разом з тим апелянтом не вказано, яким чином митна вартість автомобіля визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Поряд з цим, апеляційний суд зазначає, що відповідач не довів суду неможливість застосування ним попередніх п`яти методів визначення митної вартості товару. Загальні посилання на норми МК України, зроблені в оскаржуваному рішенні, не конкретизують підстави щодо незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості, що в свою чергу не може вважатися достатніми доводами обґрунтованості прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару, прийшов до правильного висновку про недоведеність відповідачем неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з митною декларацією документів та наведених в ній відомостей для визначення митної вартості товару за основним методом.

При цьому надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

В той же час відповідачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано жодних доказів недостовірності заявленої позивачем вартості транспортного засобу марки Audi, модель - А6, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Відтак, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що позивачем подано до митного органу повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, а відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 313, ст.315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС України залишити без задоволення

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Повний текст постанови складено та підписано 20 грудня 2019 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова