Справа № 824/1188/19-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 р. м. Чернівці справа № 824/1188/19-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Левицький В.К., розглянув у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 07.11.2018 р. № на суму 866,15 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні усіх обставин, оскільки ним не допускалось порушення строків сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Підставою для винесення оскаржуваного рішенні від 07.11.2018 р. № , на думку позивача, є недостовірна інформація, а саме з приводу прострочення сплати єдиного соціального внеску в сумі 704,00 грн на 3 дня з 20.01.2018 р. по 22.01.2018 р. Водночас сума єдиного внеску у розмірі 704,00 грн ним сплачена вчасно, що підтверджується квитанцією від 19.01.2018 р.

Крім того, позивач зазначив, що відповідачем порушено порядок винесення оскаржуваного рішення, оскільки рішення на адресу позивача не надсилалася та не надано вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, що є порушенням вимог чинного законодавства.

З урахуванням викладеного, позивач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.10.2019 р. відкрито провадження у адміністративній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

З метою з`ясування всіх обставин у справі, п. 4 вказаної ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду витребувано з Головного управління державної фіскальної служби у Чернівецькій області письмові докази.

Головне управління ДФС у Чернівецькій області (далі - відповідач) подало до суду відзив на адміністративний позов, в якому просило у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі, оскільки позивачем належним чином не виконувались норми ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме єдиний внесок за ІІ - ІV квартали 2016 р. та за ІV квартал 2017 р. сплачено з порушенням законодавчо встановленого строку, що стало підставою для формування оскаржуваного рішення.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.11.2019 р. клопотання відповідача про заміну сторони задоволено. Замінено відповідача по справі Головне управління ДФС у Чернівецькій області (вулиця Героїв Майдану, 200-А, місто Чернівці, ) на його правонаступника - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вулиця Героїв Майдану, 200-А, місто Чернівці, ).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована 22.09.2006 р. як фізична особа-підприємець. Основним видом діяльності позивача є роздрібна торгівля у неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (код КВЕД 47.11) (а.с. 41).

За даними витягу з реєстру платників єдиного податку, позивач з 01.01.2014 р. обрав спрощену систему оподаткування та є платником єдиного податку (а.с. 42). Наведена обставина не заперечувалась відповідачем

07.11.2018 р. Головним управління ДФС у Чернівецькій області прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску за період з 20.07.2016 р. до 22.01.2018 р. застосовано до позивача штраф у розмірі 616,72 грн та нараховано пеню у розмірі 249,43 грн, всього на загальну суму 866,15 грн (а.с. 11, 83).

Вказане рішення у 2018 році, як стверджує позивач, не отримував з податкової інспекції, оскільки на конверті зазначено не вірно корпус та номер квартири - замість номера " 51" зазначено номер " 5", тому рішення повернулося поштою, за закінченням терміну зберігання, назад в податковий орган, що підтверджується рекомендованим поштовим відправленням. Вказана обставина не заперечувалася відповідачем у поданому відзиві та запереченні (а.с. 13).

Позивач зазначає, що у серпні 2019 р. виявив борг в електронному кабінеті платника податків по ЄСВ та під час з`ясування ситуації отримали копію оскаржуваного рішення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач 05.08.2019 р. подав скаргу через свого представника до ГУ ДФС у Чернівецькій області (а.с. 24).

Рішенням ГУ ДФС у Чернівецькій області 09.08.2019 р. №5960/ФОП/24-13-13-06, скарга позивача залишена без розгляду. Зазначене рішення отримане позивачем 16.08.2019 р. (а.с. 25-26, 68-69 на звороті).

21.08.2019 р. позивач через представника подав скаргу на оскаржуване рішення до Державної фіскальної служби України (а.с. 70).

Рішенням Державної фіскальної служби України № 2781/6199-00-08-06-01 від 23.09.2019 р. скаргу позивача залишено без розгляду (а.с. 70, 72-73).

Вказане рішення отримано представником позивача 27.09.2019 р., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 73 на звороті).

Вважаючи рішення від 07.11.2018 р. № протиправним, 10.10.2019 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Частинами 1, 4 ст. 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Оскільки позивач скористався можливістю досудового оскарження рішення від 07.11.2018 р. № , суд вважає, що позивачем дотримано строк звернення до суду визначений ч. 4 ст. 122 КАС України. Під час розгляду справи відповідач не заперечував щодо дотримання позивачем строків звернення до суду з позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 р. № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України №2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до ст. 8 Закону №2464-VI єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з ч. 5 ст. 9 Закону №2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

За приписами абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Пунктом 2 ч. 9 ст. 9 Закону №2464-VI визначено, що у разі сплати єдиного внеску готівкою, днем сплати єдиного внеску вважається день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі.

Отже, аналіз наведених норм свідчить, що днем сплати єдиного внеску готівкою є день прийняття банком до виконання банком документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі.

Як зазначав позивач в позовній заяві, підставою для винесення оскаржуваного рішенні від 07.11.2018 р. № є недостовірна інформація, а саме з приводу прострочення сплати єдиного соціального внеску в сумі 704,00 грн на 3 дня з 20.01.2018 р. по 22.01.2018 р.

Судом встановлено, що суму єдиного внеску у розмірі 704,00 грн позивачем сплачено з дотриманням строку сплати єдиного внеску, що підтверджується квитанцією від 19.01.2018 р.

Разом з тим, з інтегрованої картки платника видно, що позивачем сплачена суму по єдиному внеску в розмірі 704,00 грн., проте дата зарахування - 22.01.2019 р. (а. с. 85-86).

Суд наголошує, що суму по єдиному внеску в розмірі 704,00 грн сплачено позивачем, що підтверджується квитанцією від 19.01.2018 р. (а.с. 18).

Дослідженням квитанції від 19.01.2018 р. №0.0.944355757.1 встановлено, що позивачем здійснено оплату єдиного соціального внеску у сумі 704,00 грн., дата оплати 19.01.2019 р. о 18:23:52, дата валютування: 22.01.2018 р., сплачена сума готівкою через термінал Приватбанку TS206348, отримувач: ДПІ у м. Чернівцях ГУ ДФС у Чернівецькій області, р/р 2412, код отримувача: 39579145, назва послуги: бюджетний платіж, призначення платежу: ЄСВ для ФОП, у т.ч. спрощена система оподаткування (а.с. 18).

Суд звертає увагу, що сплата єдиного внеску здійснено позивачем 19.01.2018 р. готівкою, відтак саме 19.01.2018 р. є день прийняття банком до виконання соціального єдиного внеску на суму 704,00 грн в силу вимог п.2 ч. 9 ст. 9 Закону №2464-VI.

Окрім того, матеріалами справи підтверджено, що 07.02.2017 р. позивач через свого представника звернувся до Чернівецької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області із заявою, в якій просив надати довідку про розмір заборгованості з ЄСВ за підприємця, в т.ч. за штрафними санкціями та пенею станом на 06.02.2017 р. (а.с. 53).

15.02.2017 р. Чернівецька ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області видала довідку за № 1569/24-12-13-03 за підписом заступника начальника В.В. Гетьмана, в якій вказано, що заборгованість позивача (в т.ч: за штрафними санкціями та пенею) по єдиному внеску станом на 06.02.2017 р. складає 2300,07 грн (а.с. 54).

Вказану суму заборгованості сплачено позивачем 09.03.2017 р., що підтверджується квитанцією про сплату № 0.0 724407005.1 та відображено в інтегрованій картці платника (а.с. 16, 55, 90).

Судом встановлено, що іншої заборгованості у вказаній довідці відповідачем не зазначено.

Відповідно до ч. 11 ст. 9 Закону № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом.

Нарахування штрафу і пені за несплату або несвоєчасну сплату страхувальниками страхових внесків передбачено ст. 25 Закону № 2464-VI.

Так, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (ч. 10 ст. 25 Закону № 2464-VI).

Відповідно до п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Судом встановлено, що 19.01.2018 р. позивачем сплачена заборгованість по єдиному внеску в розмірі 704,00 грн з дотриманням строків, визначених Законом № 2464-VI.

Вказані обставини відповідачем не спростовані, доказів несвоєчасної сплати єдиного внеску за відповідні періоди до суду не надані.

При цьому, суд звертає увагу, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум єдиного внеску контролюючим органом до такого платника можуть бути застосовуються штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених чинним законодавством.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом № 2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 р. за № 508/26953 (далі - Інструкція № 449).

У відповідності до п.п. 1, 2 розділу VII Інструкції № 449 за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Відповідно до ч. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" до платників, визначених підпунктами 1- 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції у таких розмірах: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум; за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Пункт 4 розділу VII Інструкції №449 передбачає, що факти порушень законодавства, крім тих, що є предметом акта документальної перевірки, та тих, що зазначені у підпункті 2 пункту 2 цього розділу, посадова особа органу доходів і зборів оформляє актом довільної форми, в якому чітко викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів. Такий акт про порушення надсилається (вручається) платнику разом із рішенням про застосування штрафних санкцій.

У підпункті 2 п. 2 розділу VII Інструкції № 449 зазначено, що згідно з частиною одинадцятою статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1 - 4 та 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції в таких розмірах: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди.

Для платників, зазначених у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, таким періодом є календарний місяць, для платників, зазначених у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, - календарний квартал;

Відповідно до п. 5 розділу VII Інструкції № 449 на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення платежу.

Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Документи, які є підставою для нарахування пені: документи, що підтверджують суму єдиного внеску та строк його сплати, - звіт платника щодо нарахування єдиного внеску (з додатним значенням); вимога про донараховані суми єдиного внеску за актами документальних перевірок або повідомленням-розрахунком; рішення суду.

Таким чином, у разі несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску на платників єдиного внеску накладається штраф, розрахунок якого здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, а на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня; при цьому факти порушень законодавства щодо несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску, оформлюються актом документальної перевірки, в якому чітко викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів.

З аналізу наведених норм законодавства видно, що для визначення правильності нарахування штрафу та пені обов`язково необхідно встановити факт невиконання платником єдиного внеску обов`язку зі сплати сум внеску, розмір недоїмки, на який нараховано штраф і пеню, а також період прострочення платежу.

Дослідженнями рішенням Головного управління ДФС у Чернівецькій області від 07.11.2018 р. № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску встановлено, що за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску за період з 20.07.2016 р. до 22.01.2018 р. відповідачем застосовано до позивача штраф у розмірі 616,72 грн та нараховано пеню у розмірі 249,43 грн, всього на загальну суму 866,15 грн (а.с. 11, 83).

Дослідженням розрахунку штрафних санкцій до оскаржуваного рішення від 07.11.2018 р. № встановлено, що за несвоєчасну сплату позивачем штрафних санкцій та нарахованої пені згідно рішення від 28.11.2016 р. № в період з 20.01.2017 р. по 09.03.2017 р. відповідачем нараховано позивачу пеню в розмірі 65,65 грн (а.с. 83 на звороті).

За несвоєчасну сплату єдиного внеску в період з 20.10.2016 р. по 22.02.2018 р. відповідачем нараховано позивачу пеню в розмірі 183,78 грн, в т.ч.: за період з 20.01.2018 р. по 22.01.2018 р. в сумі 2,11 грн. За вказаний період всього нараховано пеню на загальну суму 249,43 грн (а.с. 83 на звороті).

Крім того, за несвоєчасну сплату єдиного внеску в період з 20.10.2016 р. по 22.02.2018 р. відповідачем нараховано позивачу штраф в розмірі 616,72 грн, в т.ч.: за період з 20.01.20108 р. по 22.01.2018 р. в сумі 140,80 грн (а.с. 83 на звороті).

Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 р. № 422, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.05.2016 р. за № 751/28881, затверджено Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Порядок №422).

Згідно п. 2 розділу І Порядку №422 інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Підпунктом 1 п. 1 розділу ІІ Порядку №422 встановлено, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Облікові та звітні показники включаються до еталонних довідників з подальшим обов`язковим внесенням відповідних змін до реєстрів операцій та показників, які формуються ДФС за погодженням Міністерства фінансів України. Зміни до реєстрів операцій та показників вносяться не пізніше 15 числа місяця, наступного за місяцем впровадження нових операцій та/або показників.

Спеціальне кодування всіх операцій, що використовуються для відображення в ІКП облікових показників, забезпечує автоматизоване ведення ІКП.

Усі вартісні облікові операції та облікові показники в ІКП проводяться у гривнях з двома десятковими знаками.

Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Інформаційна система органів ДФС після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.

В ІКП на дату проведення кожної облікової операції підбиваються підсумки за всіма її графами.

Облікові показники, які відображаються у ІКП, залежать від форми обліку згідно із переліком форм інтегрованих карток для обліку податків, зборів та єдиного внеску, що відкриваються для юридичних та фізичних осіб (далі - Перелік форм ІКП).

Для організації оперативного обліку кожній ІКП присвоюється код, який її ідентифікує в інформаційній системі оперативного обліку органів ДФС та не може бути присвоєний іншій ІКП.

Постійними реквізитами ІКП є: податковий номер або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта); код виду бюджету; код класифікації доходів бюджету / технологічний код класифікації єдиного внеску; дата відкриття ІКП; дата закриття ІКП; код області (Автономна Республіка Крим, область, міста Київ та Севастополь), району та органу ДФС, в якому відкрита ІКП.

Змінними реквізитами ІКП є: дата здійснення облікової операції; код облікової операції; сума за обліковою операцією.

Органу ДФС, в якому перебуває платник за основним місцем обліку, надається доступ до ІКП, відкритих за основним місцем обліку, для внесення відповідної інформації, а за неосновним місцем обліку - в режимі перегляду.

Підпунктом 2 п. 1 розділу ІІ Порядку № 422 встановлено, що ІКП відкривається, в т.ч.: за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання осіб (фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців, самозайнятих осіб) (основне місце обліку).

ІКП з податку на додану вартість та єдиного податку відкривається новоствореному платнику після включення до реєстру платників податку на додану вартість або реєстру платників єдиного податку.

Підрозділ, який здійснює облік платежів та інших надходжень, не пізніше наступного робочого дня після отримання службової записки відкриває ІКП.

Крім того, ІКП відкриваються автоматично кожному платнику у разі:

нарахування сум грошових зобов`язань і пені з податків, зборів та сум єдиного внеску, самостійно визначених платником (за фактом надходження податкових декларацій, розрахунків, уточнюючих розрахунків);

нарахування сум грошових зобов`язань і пені з податків, зборів та сум єдиного внеску, визначених органом ДФС (акт перевірки, податкове повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, передбачених Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", рішення про застосування штрафних санкцій по єдиному внеску, вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску);

сплати податків, зборів та єдиного внеску за фактом надходження інформації органів Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) про надходження сум податків, зборів, єдиного внеску.

Згідно п.п. 3 п. 1 розділу ІІ Порядку № 422 ІКП закриваються структурним підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, у разі проведення заходів щодо зняття з обліку платників в органах ДФС у зв`язку з припиненням платника податків або відсутністю за неосновним місцем обліку об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням.

За наявності грошових зобов`язань або податкового боргу орган ДФС не здійснює подальші процедури щодо зняття платника податків з обліку до їх погашення або визнання такого боргу безнадійним та його списання у порядку, визначеному статтею 101 глави 9 розділу II Податкового кодексу України.

Аналізуючи наведені норми Порядку №422, суд приходить до переконання, що в ІКП в обов`язковому порядку має міститися інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу, в т.ч.: про нарахування сум грошових зобов`язань і пені з податків, зборів та сум єдиного внеску, визначених органом ДФС санкцій, рішення про застосування штрафних санкцій по єдиному внеску, вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску.

Дослідженням ІКП за 2016 р. - 2018 р. встановлено, що в ній містяться наступні постійні реквізити, а саме: РНОКПП НОМЕР_1 ; вид бюджету - 70 (цільові фонди); код класифікації доходів бюджету - 71040000 (для фізичних осіб - підприємців, у т.ч., які обрали спрощену систему оподаткування); прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - ОСОБА_1 .

Дослідженням ІКП за 2016 р. встановлено, що станом на 31.12.2016 р. за позивачем обліковувалась недоїмка в сумі 1070,58 грн та не заперечувалося відповідачем в поданих по суду заявах по суті (а.с. 93 - 99).

Крім того, дослідженням ІКП за 2016 р. встановлено, що в ній відсутні відомості щодо застосованого штрафу та нарахованої пені рішенням від 28.11.2016 р. № , на яке посилається відповідач у письмових запереченнях. Під час розгляду справи відповідач не надав до суду рішення від 28.11.2016 р. № .

Дослідженням ІКП платника за 2017 р. встановлено, що станом на 09.03.2017 р. позивачем сплачено єдиний внесок в сумі 2300,07 грн. Станом на 31.03.2017 р. за позивачем обліковувалась переплата в сумі 1408,00 грн. Протягом квітня - грудня 2017 р. у позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску не було. Станом на 31.12.2017 р. переплата зі сплати єдиного внеску складала 1408,00 грн (а.с. 87 - 92).

Дослідженням ІКП за 2018 р. встановлено, що станом на 31.01.2018 р. за позивачем не обліковувалась недоїмка, переплата становила 0,00 грн. Протягом лютого - грудня 2018 р. у позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску не було. Станом на 31.12.2018 р. переплата зі сплати єдиного внеску складала 1638,12 грн (а.с. 85 - 86).

Крім того, дослідженням ІКП за 2018 р. встановлено, що в ній відсутні відомості щодо застосованого штрафу та нарахованої пені оскаржуваним рішенням від 07.11.2018 р. № .

Враховуючи встановлені по справі обставини, суд відхиляє посилання відповідача щодо несвоєчасної сплати єдиного внеску визначеного рішенням від 28.11.2016 р. № та за ІV квартал 2017 р.

Матеріалами справи підтверджено, що єдиний внесок терміном сплати до 20 січня 2018 р. сплачено позивачем своєчасно, що підтверджується квитанцією від 19.01.2018 р.

Разом з тим, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість сум нарахованих штрафу та пені, а також наявність цих сум станом на день винесення оскаржуваного рішення від 07.11.2018 р. № відповідно до облікових даних ІКП, на підставі яких повинен здійснюватися розрахунок застосованих штрафних санкцій та нарахування пені.

Окрім цього, суд зазначає, що дані ІКП надані відповідачем за період з січня 2017 р. по грудень 2018 р. не містять інформацію на підтвердження факту обґрунтованості застосування штрафних санкцій та нарахування пені.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем неправомірно застосовано штрафні санкції та нараховано пеню, оскільки не надано доказів та не встановлено факт невиконання позивачем обов`язку зі сплати сум єдиного внеску, розмір недоїмки за який застосовано штраф і нараховано пеню, а також період прострочення платежу.

За приписами п. 3 розділу VI Інструкції № 449 визначено, що у випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається) платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Судом встановлено, що вимоги про сплату боргу позивачу за спірний період не надсилалися, доказів надіслання чи вручення відповідачем до суду не надано.

Отже, в порушення вимог Закону № 2464-VI, Інструкції № 449 та Порядку № 442, відповідач протиправно, без урахування всіх обставин справи прийняв оскаржуване рішення.

Таким чином, оскаржуване рішення № від 07.11.2018 р. є протиправним та підлягає скасуванню.

У відповідності до ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 та 2 ст. 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 - 76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, а тому суд задовольняє адміністративний позов у повному обсязі.

Частиною 9 ст. 80 КАС України встановлено, що у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.10.2019 р. витребувано від відповідача, в т.ч.: всі документи та матеріали, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення від 07.11.2018 р. № .

У поданих до суду письмових запереченнях відповідач в обґрунтування правомірності прийняття оскаржуваного рішення посилається на рішенням від 28.11.2016 р. № . Однак, в порушення вимог ч. 9 ст. 80 КАС України вказаний доказ до суду без поважних не надав, причини неможливості його подання до суду не повідомив. Відтак, суд вважає, що відповідачем не доведено обставини на які він посилається в обґрунтування своїх заперечень, а також не доведено правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 21.10.2019 р. (а.с. 40).

Оскільки, позов задоволено повністю, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 768,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 139, 243, 245, 246 та 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 07.11.2018 р. № .

3. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) в сумі 768,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників справи:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вулиця Героїв Майдану, 200-А, місто Чернівці, ).

Суддя В.К. Левицький