Справа № 640/18492/18
Суддя: Бабенко Костянтин Анатолійович
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів: Бараненка І.І., Єгорової Н.М., секретаря Винокурової І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 серпня 2019 року за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Мінісо/Україна/» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форм «В1», «В3», «В4», -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а Рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку Позивача з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за квітень 2018 року, про що складено відповідний Акт від 18 липня 2018 року № 703/26-15-14-14-01/41295354 (надалі - Акт), копія якого наявна в матеріалах справи (Т.1., а.с.16-20).

Перевіркою встановлено порушення Позивачем вимог п. 198.1 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за квітень 2018 року на 1483033,00 грн. суми податку на додану вартість та завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ за квітень 2018 року на 8933970,00 гривень.

На підставі зазначених порушень, Відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення форм «В1», «В3», «В4» від 06 серпня 2018 року №№, , , якими Позивачу на 1362398,75 грн. зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку, у тому числі на 1089919,00 грн. суми завищення бюджетного відшкодування та на 272479,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), відмовлено Позивачу у наданні бюджетного відшкодування за квітень 2017 року з податку на додану вартість на суму 7844051,00 грн. та на 393114,00 грн. застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за квітень 2018 року відповідно.

Між Позивачем, як Покупцем, компанією MINISO CORPORATION, як Постачальником, укладено Договори від 20 липня 2017 року, згідно з п. 1.1. яких Постачальник зобов`язується передати у власність, а Покупець - прийняти погоджений між Сторонами товар, та сплатити за нього відповідну грошову суму.

Позивачем на підтвердження ввезення товару на митну територію України та сплати податку на додану вартість надано митні декларації.

Відповідно до п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а)придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; не відносяться до податкового кредиту, зокрема, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Згідно з п. 201.12 ст. 201 Податкового кодексу України, у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі №820/1813/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХПРОМТОРГ ЛТД» до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Дніпропетровська митниця Державної фіскальної служби, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, у разі ввезення товарів на митну територію України підтвердженням сплати податку є митна декларація, оформлена відповідно до вимог чинного законодавства, платник податку має право на бюджетне відшкодування ПДВ.

У зв`язку зі здійсненням операцій із ввезення товару на митну територію України та на підставі митних декларацій Позивач правомірно сформував суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню.

Відповідачем в апеляційній скарзі зазначено, що ним неможливо дослідити залишок товару на складі за періодом його надходження.

Проте, за результатами інвентаризації було складено Інвентаризаційні описи залишків запасів (обладнання, товарів), які обліковуються на субрахунку бухгалтерського обліку від 11 липня 2019 року.

Відповідно до ст. 1, частини першої ст. 3 та частин першої, другої ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства; підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій; первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи; первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, зазначені Інвентаризаційні описи підтверджують факт оприбуткування Позивачем товарно-матеріальних цінностей, які були ввезені на митну територію України, сплата податку на додану вартість за операції з ввезення яких підтверджена митними деклараціями.

Таким чином Позивач додатково підтвердив право на бюджетне відшкодування за результатами інвентаризації наявних товарно-матеріальних цінностей, основних фондів та інших активів підприємства, яка проводилася в процесі проведення податкової перевірки.

Також Відповідачем в апеляційній скарзі зазначено, що Позивачем в Податковій Декларації з податку на додану вартість за квітень 2018 року не вірно задекларовано суми від`ємного значення, що зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розрізі звітних (податкових) періодів, у якому виникло таке від`ємне значення.

А як встановлено Верховним Судом у Постанові від 12 червня 2018 року у справі №812/1294/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кларіант Україна» до Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, помилкове зазначення Позивачем звітного (податкового) періоду, у якому виникло значення - травень місяць, не потягло за собою помилкове визначення суми податку, фактично сплаченої у попередніх та звітному (податковому) періодах постачальниками товарів/послуг до Державного бюджету України у червні 2017 року; допущена позивачем помилка при зазначені звітного (податкового) періоду, у якому виникло від`ємне значення, у Податковій декларації з податку на додану вартість у червні 2017 року не потягло за собою помилкове визначення суми податку, фактично сплаченої у попередніх та звітному (податковому) періодах постачальниками товарів/послуг до Державного бюджету України у червні 2017 року, що доводить безпідставність зменшення відповідачем суми бюджетного відшкодування та застосування штрафних (фінансових) санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням.

Згідно з частиною другою ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, вимоги якої Відповідачем не виконано.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку що оскаржені Позивачем податкові повідомлення-рішення Відповідача є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, за таких підстав, апеляційна скарга залишається без задоволення, а Рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Постанову складено в повному обсязі 24.12.2019 року.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Бараненко І.І.

Єгорова Н.М.