Справа № 813/1713/16
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/12233/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року (постановлену головуючим-суддею Грень Н.М., час ухвалення судового рішення 13 год 51 хв у м. Львові, час складання повного тексту судового рішення 06 вересня 2019 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Самбірської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, в якій просить стягнути із Самбірської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі Самбірська ОДПІ ), правонаступником якого є Головне управління ДПС у Львівській області (далі ГУ ДПС у Львівській області, відповідач), середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в сумі 4 319,64 грн.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 заяву було задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки виконання постанови суду по справі №813/1713/16 про поновлення позивача на посаді за період з 18.11.2016 по 23.12.2016 включно в розмірі 4153,50 грн.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ГУ ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить її скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні заяви.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що обов`язковою умовою для виплати середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі є затримка власником або уповноваженим органом його виконання, оскільки обов`язок видачі наказу про поновлення на роботі покладено на управління персоналом, яким отримано повний текст судового рішення 02.12.2016 та на виконання якого 23.12.2016 прийнято наказ про поновлення позивача на роботі. Вважає висновки суду, що період з 18.11.2016 по 23.12.2016 слід вважати вимушеним прогулом позивача не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відсутній сам факт затримки виконання рішення суду.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Кіх О.Г., яка підтримала апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, виходячи з наступного.

Як видно з матеріалів справи, постановою Львівського окружного адміністративного суду по справі №813/1713/16 від 17.11.2016, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017 та постановою Верховного суду від 24.04.2019, позов було задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Самбірської ОДПІ №33-0 від 26.04.2016, поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного ревізора-інспектора сектору адміністрування єдиного внеску відділу доходів і зборів з фізичних осіб Самбірської ОДПІ з 29.04.2016 та стягнуто із Самбірської ОДПІ на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 12 398,01 грн. Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного ревізор-інспектора сектору адміністрування єдиного внеску відділу доходів і зборів з фізичних осіб Самбірської ОДПІ та стягнення на її користь середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 3 572,06 грн допущено до негайного виконання.

Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного ревізора-інспектора сектору адміністрування єдиного внеску відділу доходів і зборів з фізичних осіб Самбірської ОДПІ виконана відповідачем 23.12.2016, що підтверджується наказом Самбірської ОДПІ №85-о від 23.12.2016.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, при ухваленні судом постанови по справі №813/1713/16, середній заробіток позивача обраховувався на підставі довідки Самбірської ОДПІ №701/10/13-10/05-00-31/182 від 17.06.2016, згідно якої середньомісячна заробітна плата позивача складала 3572,06 грн, середньоденна заробітна плата 166,14 грн.

Задовольняючи частково заяву про стягнення середнього заробітку за час затримки при виконанні судового рішення про поновлення на роботі, суд першої інстанції виходив з того, що наказ про поновлення на роботі винесений Самбірською ОДПІ 23.12.2016, у зв`язку з чим прийшов до висновку, що вимушеним прогулом позивача є період з 18.11.2016 по 23.12.2016, а тому вона має право відповідно до ст.236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на виплату їй середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значенням для справи, виходячи з наступного.

Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч.1, 3 ст.5 Закону України «Про державну службу» правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Отже, оскільки Законом України «Про державну службу» не врегульовано питання відповідальності роботодавця за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника і цей Закон прямо передбачає застосування до державних службовців законодавства про працю в частині, не врегульованій спеціальним законодавством, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість застосування до спірних правовідносин положень ст.236 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом третім частини першої статті 371 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Пленум Верховного суду України у п.34 постанови №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснив, що відповідно до правил ст.24 КЗпП України рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ, розпорядження про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. Обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на його на роботі настає тільки тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу.

При цьому, суд зазначає, що добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Також, абзацом 3 пункту 3 цього Порядку передбачено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, згідно п.5 Порядку, обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно до абзацу 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника (п.5 Порядку).

Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат, працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Колегія суддів зазначає, що рішення суду від 17.11.2016 по справі №813/1713/16 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді виконано 23.12.2016 шляхом видачі відповідного наказу.

За таких обставин позивач має право відповідно до ст.236 КЗпП України на виплату їй середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.1 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення за результатами його перегляду судом апеляційної інстанції, в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року по справі №813/1713/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 24.12.2019.