Справа № 560/164/19
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/164/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстер П.М.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

24 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Ватаманюка Р.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника відповідача: Літвіна С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в січні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України від 20.12.2018 про повернення без розгляду документів щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ-ї групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії і захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні де велися бойові дії.

Також, позивач просив зобов`язати Міністерство оборони України розглянути документи, подані в 2018 році, щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ-ї групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії і захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні де велися бойові дії, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.10.2019 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019 рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.10.2019 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 10.07.2019 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.02.2019 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019 скасовано. Справу №560/164/19 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В постанові Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій не встановили та не дослідили документів, які містяться в матеріалах справи, зокрема архівні довідки, видані Архівом Військово-морського Флоту Міністерства оборони Російської Федерації, які датовані квітнем та серпнем 2018 року, а отже, не могли бути предметом розгляду Міноборони у 2016 та 2017 роках при розгляді документів позивача про призначення одноразової грошової допомоги. Також, судами не з`ясовано чи були вказані документи в розпорядженні Міноборони під час розгляду документів позивача у грудні 2018 року. Для перевірки оспорюваного у цій справі рішення Міноборони на предмет чи прийнято воно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, суду необхідно встановити його існування взагалі, у зв`язку із тим, що таке відсутнє в матеріалах справи.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.10.2019 позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Позивач в судове засідання не з`явився, належного представника не направив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до частини 2 статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши, суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 26.08.1971 по 07.09.1971 у складі військової частини НОМЕР_1 знаходився в Об`єднаній Арабській Республіці (Египет), де в цей період велися бойові дії.

Згідно витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців (протокол №925 від 22.12.2015 року) встановлено, що вогнепальне осколкове поранення (контузія) отримане ОСОБА_1 у 1971 році пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Відповідно до довідки Хмельницької МСЕК серія АВ № 0684510 від 20.01.2016 року позивачу встановлено вперше другу групу інвалідності, яка настала внаслідок поранення, контузії, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

27.01.2016 ОСОБА_1 подав заяву до ІНФОРМАЦІЯ_2 для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням ІІ групи інвалідності внаслідок отримання контузії в період проходження військової служби.

10.02.2016 ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до пункту 13 Порядку № 975 направив заяву та додані до неї документи на адресу Департаменту фінансів Міноборони для прийняття відповідного рішення щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

23.05.2016 відповідно до пункту 717 Протоколу № 36 засідання комісії з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, який був затверджений Міністром оборони України, прийнято рішення про повернення на доопрацювання документів, оскільки відсутні документи, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми та каліцтва).

Не погодившись з вказаними рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 20.02.2017 у справі № 686/1287/17, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08.07.2017, задоволено позовні вимоги.

Визнано неправомірними дії Міноборони щодо повернення на доопрацювання заяви ОСОБА_1 з доданими документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись військові дії.

Зобов`язано Міноборони розглянути заяву ОСОБА_1 та долучені до неї документи про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись військові дії і прийняти рішення у відповідності до Закону № 2011-XII та Порядку № 975.

На виконання вказаних судових рішень у справі № 686/1287/17 позивач 25.07.2017 повторно подав документи для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням ІІ групи інвалідності, внаслідок отримання контузії в період проходження військової служби.

Відповідно до пункту 23 рішення комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 01.09.2017 №88 позивачу відмовлено у призначенні одноразової допомоги, оскільки позивач не подав документа, що свідчить про причини та обставини поранення, передбаченого пунктом 11 Порядку № 975.

Зазначене рішення комісії Міноборони було предметом перегляду у справі №686/19062/17.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.02.2018 у справі № 686/19062/17 скасовано постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.11.2017, та ухвалено нове рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Після того, позивач почав збір документів, що могли би підтвердити причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема архівні довідки, видані Архівом Військово-морського Флоту Міністерства оборони Російської Федерації від 06.04.2018 року №3892, та від 29.08.2018 року №9974, внаслідок чого, він із заявою та усіма документами звернувся до відповідача про отримання одноразової допомоги.

Департамент фінансів Міністерства оборони України, листом від 20.12.2018 №0290/К-1895/1117 у розгляді документів позивача відмовив, оскільки після опрацювання документів ОСОБА_1 (вх. № 6762 від 06.11.2018) встановлено, що підстав для подання на комісію немає, і вони повернуті в Хмельницький обласний військовий комісаріат, так як постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.02.2018 у справі № 686/19062/17 відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги в зв`язку з отриманням II групи інвалідності. Крім того, Департамент фінансів Міністерства оборони України повідомив позивачу, що 01.09.2017 Комісією вже розглядалися документи, які надійшли з ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.02.2017 за справою №686/1287/17 та ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08.06.2017, і було прийнято рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що прийняття рішення про виплату чи про відмову у виплаті одноразової допомоги є виключною компетенцією Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, засідання якої оформлюється протоколом, а на Департамент фінансів Міністерства оборони України покладено обов`язок по проведенню відповідних процедурних дій по оформленню відповідних документів для вирішення питання про виплату такої допомоги та реалізації рішення головного розпорядника коштів (Міністерства оборони) розпорядниками нижчої ланки.

Розгляд заяви позивача відбувся без дотримання процедури, визначеної Порядком № 975 та Наказом № 530, оскільки будь-яке рішення з даного питання Міністерством оборони не приймалося. Лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 20.12.2018 №0290/К-1895/1117 за підписом начальника управління організаційного та соціальних виплат ОСОБА_2 не можна розцінювати як рішення Міністерства оборони України про результати розгляду звернення позивача.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що звернення позивача щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, визначеної Порядком № 975, Міністерством оборони України у встановлені законодавством строки не розглянуто. При розгляді звернення позивача відповідачем допущена саме протиправна бездіяльність, яка призвела до порушення прав позивача, передбачених статтями 16 - 16-3 Закону №2011-XII, оскільки фактичного розгляду заяви, як того передбачає закон та прийняття відповідного рішення, не відбулося.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Як передбачено ч.5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ.

Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.41 Закону України № 2232-ХІІІ встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з ч.2, 9 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом "б" частини 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Водночас, у відповідності до статті 16-4 Закону № 2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідно до частини 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї статті Закону, Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року № 975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (Порядок № 975).

Пунктом 11 Порядку № 975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Отже, законодавець делегував Уряду повноваження визначати порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16-2 Закону № 2011-XII.

Подання зазначених у пункті 11 Порядку № 975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у статті 16-4 Закону № 2011-XII (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.

При цьому, Порядок № 975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

Даний висновок підтверджується правовою позицією Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, висловленої у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 822/220/18, документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. Неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міністерства оборони України обов`язку щодо їх витребовування.

Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції та на, що звернув увагу Верховний Суд в своїй постанові від 10.07.2019 в справі №560/164/19 (для перевірки оспорюваного у цій справі рішення Міноборони на предмет чи прийнято воно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, суду необхідно встановити його існування взагалі, у зв`язку із тим, що таке відсутнє в матеріалах справи. Також, судами не було досліджено документи, які містяться в матеріалах справи, зокрема архівні довідки, видані Архівом Військово-морського Флоту Міністерства оборони Російської Федерації, які датовані квітнем та серпнем 2018 року, а отже, не могли бути предметом розгляду Міноборони у 2016 та 2017 роках при розгляді документів позивача про призначення одноразової грошової допомоги).

Тобто, згідно з пунктом 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Відповідно до пункту 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Виходячи з наведеного, Порядком № 975 встановлено вичерпний перелік рішень (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), що приймаються розпорядником бюджетних коштів за наслідками розгляду висновку керівника уповноваженого органу стосовно виплати одноразової грошової допомоги, та перелік документів, зазначений в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 806/986/16 та від 03 квітня 2018 року у справі № 750/5581/17, 12 листопада 2018 року у справі № 727/715/17, від 15 квітня 2019 року у справі № 760/20801/16-а.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення, однак, у даному випадку таке відповідачем не приймалось, що свідчить про недотримання ним встановленого законодавством порядку вирішення цього питання.

Відтак, лист від 20.12.2018 №0290/К-1895/1117 Департаменту фінансів Міністерства оборони України щодо відмови у розгляді документів позивача не відповідає вимогам законодавства.

Отже, з урахуванням висновків Верховного Суду в межах даної адміністративної справи, матеріалів справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернення позивача щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, визначеної Порядком № 975, Міністерством оборони України у встановлені законодавством строки не розглянуто. При розгляді такого звернення позивача відповідачем допущена саме протиправна бездіяльність, яка призвела до порушення прав позивача, передбачених статтями 16 - 16-3 Закону № 2011-XII, оскільки фактичного розгляду заяви, як того передбачає закон та прийняття відповідного рішення, не відбулося.

Також, суд зазначає, що архівні довідки, видані Архівом Військово-морського Флоту Міністерства оборони Російської Федерації, які датовані квітнем та серпнем 2018 року та зазначена в них інформація не були враховані при прийнятті рішень Міністерством оборони України, оскільки в 2016, 2017 роках такі довідки не були подані до відповідача. В свою чергу, в 2018 році, відповідачем жодного рішення не приймалось, лише лист від 20.12.2018 №0290/К-1895/1117, який не є відповідним рішенням.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що задовольняючи позовні вимоги та зобов`язуючи розглянути подані позивачем документи для призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з Порядком № 975, не визначається конкретне рішення, яке має бути прийнято суб`єктом владних повноважень оскільки таке рішення у даній ситуації відноситься до дискреційних повноважень Міністерства оборони України.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують обставини дослідженні судом першої інстанції та висновки про задоволення позову на основі цих обставин.

Крім того, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 26 грудня 2019 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Ватаманюк Р.В.