Справа № 824/1308/19-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/1308/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Державної податкової служби України у Чернівецькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

04.11.2019 року до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Головного управління Державної податкової службу у Чернівецькій області (позивач) до ОСОБА_1 (відповідач) з такими позовними вимогами:

стягнути з ОСОБА_1 податковий борг на загальну суму 112314,22 грн до місцевого бюджету.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно даних ГУ ДПС у Чернівецькій області за платником податків ОСОБА_1 рахується заборгованість у сумі 112314,22 грн за несвоєчасну сплату суми грошового зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб.

Заборгованість за несвоєчасну сплату суми грошового зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб виникла на підставі податкового повідомлення-рішення форми "Ф" №39780-5404-2412 від 31.05.2018 року, форми "Ш" № від 15.07.2019 року, форми "Ш" № від 15.07.2019 року, форми "Ф" №43206-5506-2410 від 12.07.2019 року.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив проти позову, в якому зазначив, що заявлений позов не підсудний адміністративному суду і не повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки такий спір не має ознак публічно-правового спору, а є приватноправовим спором.

Так, за умовами договору оренди землі від 03.04.2017 року ОСОБА_1 зобов`язаний щомісяця сплачувати на рахунок Луковицької сільської ради Глибоцького району кошти рівними частками річну орендну плату в розмірі 100516,94 грн. Отже між орендодавцем та орендарем виникли цивільні правовідносини із договірними зобов`язаннями, які врегульовані Цивільним, Земельним кодексами України та Закону України "Про оренду землі".

Разом з тим, укладений сторонами договір оренди земельної ділянки не зв`язаний з положеннями публічного права, цей договір не відноситься до категорії адміністративних договорів, а являється господарським договором, оскільки жодна зі сторін договору не має владних повноважень щодо іншої сторони у цьому договорі. Тому спір між сторонами має характер приватноправового спору, в якому сторони договору перебувають у рівному становищі один до одного та мають певні зобов`язання перед іншою стороною договору і суб`єкт владних повноважень як сторона в господарському договорі не здійснює публічно-владних управлінських функцій.

Крім того, представник відповідача зазначав, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 160 КАС України. Так, позивач у позовній заяві в основному перелічує норми права за якими на відповідача покладено певні зобов`язання, але не наводить жодного закону, нормативного акту, яким позивачу надано право чи його зобов`язано діяти у обраний ним спосіб, а саме виступати позивачем у спорі з цивільних правовідносин між орендодавцем землі в особі Глибоцької РДА та орендарем в особі ОСОБА_1 .

Також зазначав, що всупереч вимог ч. 3 ст. 43 КАС України позивачем не надано суду доказів своєї адміністративної процесуальної дієздатності у зазначеній справі про приватноправовий спір.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.11.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Копію ухвали про відкриття спрощеного провадження від 19.11.2019 року та адміністративний позов з додатками позивач та відповідач отримали 25.11.2019 року та 27.11.2019 року відповідно.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), згідно інформації Управління ДМС у Чернівецькій області, що надана на запит суду, значиться за зареєстрованим місцем проживання - АДРЕСА_1 (а.с. 26).

03.04.2017 року між Глибоцькою районною державною адміністрацією (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір оренди землі за умовами якого Орендодавець, на підставі розпорядження голови Чернівецької обласної державної адміністрації від 10.01.2017 року № 5-р та протоколу земельних торгів №1 від 01.08.2016 року надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку водного фонду для рибогосподарських потреб, з кадастровим номером :01:00,1:0327, яка розташована в адміністративних межах с. Луковиця, Глибоцького району, Чернівецької області (за межами населеного пункту).

В оренду передається земельна ділянка із земель водного фонду державної власності (ставок) загальною площею 6,3705 га в тому числі сіножаті - 0,6150 га, штучні водотоки - 1,4180 га, ставок - 4,3375 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 25.03.2016 року становить 86001,75 гривень. Договір укладено на 49 років (а.с. 37-39).

Судом встановлено, що за відповідачем обліковується заборгованість по орендній платі з фізичних осіб в сумі 112314,22 грн, яка нарахована на підставі:

- податкове повідомлення-рішення форми "Ф" від 31.05.2018 року №39780-5404-2412 на суму 100516,94 грн (а.с. 15);

- податкове повідомлення-рішення форми "Ш" від 15.07.2019 року № на суму 2520,00 грн (а.с. 13);

- податкове повідомлення-рішення форми "Ш" від 15.07.2019 року № на суму 300,00 грн (а.с. 12);

- податкове повідомлення-рішення форми "Ф" від 12.07.2019 року №43206-5506-2410 на суму 100516,94 грн (а.с. 16).

Крім того, заборгованість відповідача підтверджується розрахунком заборгованості та обліковими картками платника податку, відповідно до яких, станом на 01.10.2019 року, за відповідачем обліковується заборгованість по орендній платі з фізичних осіб на загальну суму 112314,00 грн (а.с. 8, 17-23).

Головним управлінням ДПС в Чернівецькій області на адресу відповідача було направлено податкову вимогу форми "Ф" №272-55 від 26.11.2018 року на суму 30294,16 грн (а.с. 24).

Оскільки відповідач в добровільному порядку суму податкового боргу не сплатив, Головне управління ДПС у Чернівецькій області звернулось до суду з даним позовом.

До вказаних спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 року №2755 (далі - ПК України).

Підпункт 16.1.4. п. 16.1 ст. 16 ПК України передбачає, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до ст. 269 ПК України платниками плати за землю є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно з положеннями ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Згідно ст.285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Статтею 286 ПК України встановлено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Пунктами 287.1, 287.5 ст.287 ПК України визначено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.57.3 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Однак, у визначений в п.57.3 ПК України строк, відповідачем не сплачено вказаної суми грошових зобов`язань, податкові повідомлення-рішення в судовому порядку не оскаржено, що свідчить про те, що така заборгованість є узгодженою.

Пунктами 59.1 та 59.5 ст.59 ПК України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення; якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Судом встановлено, що позивачем сформовано та направлено відповідачу податкову вимогу форми "Ф" №272-55 від 26.11.2018 року на суму 30294,16 грн. Вказана податкова вимога, отримана відповідачем 07.12.2018 року.

Оскільки після вручення податкової вимоги сума податкового боргу у відповідача збільшилася, але борг відповідачем не було погашено повністю, позивачем повторно податкова вимога не надсилалася (не вручалася).

Щодо тверджень відповідача про те, що даний позов не підсудний адміністративному суду оскільки є приватноправовим спором, суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, відповідно до пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до ст. 269 ПК України платниками плати за землю є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 КАС України за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Відповідно до п. 41.2. ст. 41 ПК України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.

За змістом п. 87.11 ст.87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Системний аналіз змісту зазначених норм права свідчить про те, що органи Державної податкової служби України є органами виконавчої влади, їм надано право здійснювати контроль за правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів та здійснювати заходи погашення податкового боргу, зокрема, примусово шляхом звернення до суду.

Крім того, у випадку порушення правил підсудності, пунктом п`ятим частини першої статті 294 КАС України позивачу була надана можливість оскаржити в апеляційному порядку ухвалу про відкриття провадження у справі від 19.11.2019 року. Проте таким правом позивач не скористався.

Враховуючи викладене, звернення Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області до суду із вимогою про стягнення податкової заборгованості по орендній платі з фізичних осіб є публічно-правовим спором, підвідомчим адміністративним судам України.

Щодо тверджень відповідача про те, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 160 КАС України, та про відсутність у позивача адміністративної процесуальної дієздатності у зазначеній справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

При вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі судом встановлено, що позивачем додано до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги; викладено обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначено докази, що підтверджують вказані обставини.

Також судом встановлено, що адміністративний позов подано та підписано головним державним інспектором відділу супроводження судових спорів управління правового забезпечення Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області Драган Ольгою Володимирівною, повноваження якої підтверджено Довіреністю від 31.10.2019 року №24-13-10-02 (а.с. 7).

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовна заява подана особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; відповідає вимогам, встановленим статтями 160, 161,171 Кодексу адміністративного судочинства України; даний спір виник із публічно-правових відносин; спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства; справа підсудна Чернівецькому окружному адміністративному суду. Підстави залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі відсутні.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Зважаючи на те, що відповідачем сума податкового боргу станом на день звернення позивача з даним позовом добровільно не сплачена, суд дійшов висновку, що заборгованість позивача зі сплати орендної плати з фізичних осіб у сумі 112314,22 грн підлягає стягненню в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивач довів суду правомірність заявлених вимог, в той час як відповідач не надав належні, допустимі та достовірні докази відсутності або погашення ним податкового боргу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і наявним матеріалам, а відтак позов підлягає задоволенню повністю.

У відповідності до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

У зв`язку із відсутністю таких витрат питання щодо повернення судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Головного управління Державної податкової службу у Чернівецькій області до ОСОБА_1 , - задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 податковий борг по орендній платі з фізичних осіб на загальну суму 112314 (сто дванадцять тисяч триста чотирнадцять) грн. 22 коп. до відповідного бюджету.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - Головне управління Державної податкової служби України у Чернівецькій області (, вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, Чернівецька область, 58013);

Відповідач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя В .О. Григораш Григораш