Справа № 824/503/19-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/503/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Кушнір В.О.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

18 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

представника позивача - Богданова О.В.

представника відповідача - Любимової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року (повний текст якого складено 30 вересня 2019 року у м. Чернівцях) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області № та № від 10.07.2018 року.

Підставою звернення позивача з даним позовом до суду слугувала незгода з висновками податкового органу, які були зроблені в результаті проведеної документальної планової перевірки самозайнятої особи (позивача) та стали підставою для прийняття оскаржуваних в межах даного провадження податкових-повідомлень рішень.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 10.07.2018 р. № про застосування штрафних санкцій в сумі 66444,85 грн. та податкове повідомлення-рішення від 10.07.2018 р. № на загальну суму 7 243,75 грн., з них в частині нарахування єдиного податку з фізичних осіб за податковим зобов`язанням в сумі 5795 грн. та штрафними санкціями в сумі 1448,75 грн.

Відмовлено в задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.07.2018 р. № на загальну суму 291617,40 грн., з них в частині нарахування єдиного податку з фізичних осіб за податковим зобов`язанням в сумі 233 293,92 грн. та штрафними санкціями в сумі 58323,48 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 737, 92 грн.

Сторони, не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, оскаржили рішення в порядку апеляційного провадження.

Доводи, наведені сторонами у поданих скаргах, повністю дублюють їх позиції висвітлені як у позовній заяві, так і у відзиві на неї. В даному випадку, обгрунтовуючи заявлені вимоги щодо скасування рішення суду першої інстанції кожна сторона жодних нових доводів в підтвердження власних вимог не навела, будь-яких обставин, які залишились поза увагою суду першої інстанції також не вказали.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу апеляційного суду 18.11.2019 року, податковий орган просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог - без змін.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористався.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року внаслідок задоволення клопотання Головного управління ДФС України у Чернівецькій області було допущено заміну відповідача його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області.

В судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, водночас заперечивши проти задоволення апеляційної скарги відповідача.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги податкового органу підтримав в повному обсязі, зазначивши при цьому про недоцільність задоволення вимог апеляційної скарги позивача.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи в їх сукупності та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що підстави для скасування судового рішення відсутні, а апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець та взята на податковий облік 06.09.2016 року, основний вид діяльності - «код КВЕД 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах».

23.01.2018 року позивач припинила підприємницьку діяльність та була знята з обліку Чернівецької ОДПІ ГУДФС у Чернівецькій області.

Здійснюючи підприємницьку діяльність позивач перебувала на 3-й групі спрощеної системи оподаткування, та сплачувала 5% від валового доходу, що не заперечувалось сторонами в ході розгляду справи.

На підставі наказу від 18.05.2018 року №335, направлень №№ 924, 925, 929, 930 від 31.05.2018р., виданих Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області, посадовими особами управління у період з 31.05.2018 року по 20.06.2018 року була проведена документальна планова перевірка самозайнятої особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період з 06.09.2016 року по 31.12.2017 року. (а.с.16).

За наслідками проведеної перевірки складено акт №87/24-13-13-04-18/ від 26.06.2018 року, згідно висновків якого встановлено порушення позивачем:

- ст.44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) - не представлено для перевірки книгу обліку доходів;

- п.292.1, п.292.6 ст.292, пп.293.8.3 п.293.8 ст.293 ПК України, внаслідок чого донараховано єдиний податок за період з 06.09.2016р. по 31.12.2017р. в сумі 239 088,92 грн., в тому числі за період з 06.09.2016р. по 31.12.2016р. в сумі 17 597,70грн. (за ставкою 5%), за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. в сумі 1532,04грн. (за ставкою 5%) та в сумі 219 959,18грн. (за ставкою 15%).

- п.2.2, п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004р. №637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005р. за №40/10320 (далі - Положення №637), а саме: не забезпечено оприбуткування готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книгу обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (шляхом співставлення даних звітів РРО, відповідних касових (розрахункових) документах з даними книг обліку розрахункових операцій) на загальну суму 13 288,97грн.,

- п.2.3 Положення №637;

- постанову Правління Національного банку України від 06.06.2013р. №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» (а.с.16-58).

На підставі висновків акту перевірки, 10.07.2018 року податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

№, яким за порушення п.292.1, п.292.6 ст.292, пп.293.8.3 п.293.8 ст.293 ПК України позивачу збільшено суму податкового зобов`язання за платежем «єдиний податок з фізичних осіб» на загальну суму 298 861,15грн. (в т.ч. 239 088,92 грн., - за основним платежем, 59 772,23грн. - за штрафними санкціями) (а.с.60);

№ , згідно з яким до позивача за порушення п.2.2, п.2.6 Положення №637 застосовано штрафні санкції (за платежем «штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування РРО») в сумі 66 444,85 грн. (а.с.59).

Позивач, не погоджуючись з висновками вказаного акту перевірки та прийнятими на його підставі рішеннями, оскаржив їх до суду.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не були надані належні та допустимі докази на підтвердження правомірності своїх дій під час винесення податкового повідомлення-рішення № від 10.07.2018 р., а також податкового повідомлення-рішення № від 10.07.2018 р. в частині збільшення позивачу податкового зобов`язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб на загальну суму 7243,75грн..

При цьому суд першої інстанції погодився з доводами відповідача стосовно наявності підстав для винесення податкового повідомлення-рішення № від 10.07.2018р. вказавши, що доказів, які б спростовували порушення позивачем вимог п.292.1, п.292.6 ст.292, пп.293.8.3 п.293.8 ст.293 ПК України суду надано не було.

З таким висновком суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується з огляду на наступне.

Судова колегія звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з пунктом 291.3 статті 291 Податкового кодексу України, юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Пунктом 291.4 статті 291 Податкового кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку:

1) перша група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 300000 гривень;

2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень. Дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи;

3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень;

4) четверта група - сільськогосподарські товаровиробники.

Відповідно до підпункту 292.1.1. пункту 292.1 статті 292 Податкового кодексу України, доходом платника єдиного податку фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Згідно з пунктом 292.4 статті 292 Податкового кодексу України у разі надання послуг, виконання робіт за договорами доручення, комісії, транспортного експедирування або за агентськими договорами доходом є сума отриманої винагороди повіреного (агента).

Датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг). (п. 292.6 ст. 292 ПК України).

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось сторонами, висновок про заниження позивачем єдиного податку за період з 06.09.2016 р. по 31.12.2017 р. в сумі 239 088,92 грн. зроблений відповідачем за результатами аналізу взаємовідносин позивача із ТзОВ «Єрмак Голд».

З матеріалів справи вбачається, що позивачем в період, що перевірявся, проводилась реалізація товарів (заморожених напівфабрикатів) торгової марки «Продукти Єрмоліно» згідно договору комісії №01-10/16-108 від 01.10.2016 р. Реалізація проводилась з використанням РРО.

Отримані самозайнятою особою ОСОБА_1 доходи від комісійної винагороди за реалізацію товарів торгової марки «Продукти Єрмоліно» (заморожені напівфабрикати) за період з 06.09.2016 р. по 31.12.2017 р. задекларовані останньою в податкових деклараціях, згідно яких обсяг отриманого доходу від провадження фінансово - господарської діяльності становить 5 233 622,33 грн., в тому числі за період з 06.09.2016р. по 31.12.2016р. в сумі 264 263,27грн., за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. в сумі 4 969 359,06 грн.

Поряд із цим за даними перевірки, фактичний обсяг отриманого доходу від провадження фінансово - господарської діяльності за період з 06.09.2016р. по 31.12.2016р. становить 616 217,20грн., а за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. - 6 466 394,58 грн.

З матеріалів справи слідує, що в ході перевірки на підставі інформації бази даних «ІС Податковий блок», аналізу видаткових накладних (на комісію), звітів комісіонера, актів взаєморозрахунків між ТзОВ «Єрмак Голд» та самозайнятою особою ОСОБА_1 та банківських виписок з рахунку останньої встановлено, що за період з 12.10.2016р. по 25.11.2016р. самозайнятою особою ОСОБА_1 проводилась реалізація заморожених напівфабрикатів згідно договору комісії №01-10/16-108 від 01.10.2016 р., укладеного з ТзОВ «Єрмак Голд», без використання РРО, та за указаний період реалізовано заморожених напівфабрикатів на суму 1 178 850,00грн. (в тому числі за період з 12.10.2016 р. по 31.10.2016р. в сумі 643 000,00 грн., за період з 04.11.2016 р. по 25.11.2016 р. в сумі 535 850,00 грн).

Крім того, виторг РРО за період з 06.09.2016 р. по 31.12.2016 р. склав 1 578 959,20 грн.

На виконання умов договору від 01.10.2016 р. ОСОБА_1 перераховано на розрахунковий рахунок Комітента 2 521 755,27грн.

В даному випадку, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність розбіжності між задекларованою сумою доходу і встановленою на підставі вказаних вище даних, яка в сукупності складає 236 053,93 грн. (виторг РРО в сумі 1 578 959,20 грн. + реалізація за готівкові кошти в сумі 1 178 850,00 грн. - перерахування торгової виручки Комітенту в сумі 2 521 755,27 грн.).

Посилання позивача в апеляційній скарзі на відсутність в Акті перевірки пояснень податкового органу щодо складових вказаної суми заниження та доказів якими вона підтверджується, судовою колегією оцінюється критично, оскільки спростовується наявними в матеріалах справи доказами та встановленими обставинами справи.

При цьому самим позивачем, а ні до позовної заяви, а ні до апеляційної скарги не надано доказів, які б спростовували наявність вказаної вище розбіжності та пояснень щодо її походження. До того ж, судом першої інстанції в результаті дослідження актів взаємозвірок встановлений факт відсутності в указаний період у позивача кредиторської заборгованості перед Комітентом.

Аналогічного висновку дійшов суд першої інстанції і щодо періоду з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року, оскільки позивачем висновки здійсненні податковим органом в ході вивчення бази даних «ІС Податковий блок», аналізу видаткових накладних (на комісію), звітів комісіонера, актів взаєморозрахунків між ТзОВ «Єрмак Голд» та самозайнятою особою ОСОБА_1 та банківських виписок з рахунку останньої, не спростовані, доказів в підтвердження відсутності розбіжності між задекларованою сумою доходу і встановленою на підставі вказаних вище даних, в сумі 1 497 035,52 грн. суду не надано, джерела її походження позивачем не визначено.

А тому, на переконання суду апеляційної інстанції, доводи позивача наведені в апеляційній скарзі, в повному обсязі спростовуються встановленими обставинами, що свідчить про обргунтованість та правомірність висновку суду першої інстанції щодо наявності факту заниження ОСОБА_1 за період з 06.09.2016 р. по 31.12.2017 р. отриманого доходу за період з 06.09.2016 р. по 31.12.2017 р.

Крім того, аналіз наявних матеріалів справи та факт відсутності доказів в підтвердження доводів позивача, наведених в апеляційній скарзі, дає змогу судовій колегії погодитись з висновком суду першої інстанції і щодо порушення позивачем вимог пп.291.4 ст.294 ПК України, а відтак і наявності обов`язку застосувати до вказаної суми ставку 15%.

Також, судом першої інстанції достатньо обгрунтовано надано оцінку питанню включення податковим органом до фактичного доходу у зазначений період власних коштів позивача в розмірі 115 900 грн. Достатніх доказів для спростування висновків суду першої інстанції щодо помилковості позиції податкового органу в наданні оцінці коштам внесеним на розрахунковий рахунок позивача, який було відкрито для здійснення підприємницької діяльності, зі сторони відповідача суду апеляційної інстанції не надано, а тому колегія суддів повністю погоджується з рішенням суду першої інстанції в цій частині позовних вимог.

Таким чином, позивачем не спростовано висновок суду першої інстанції про заниження позивачем єдиного податку за період з 06.09.2016 р. по 31.12.2017 р. в сумі 233 293,92 грн., в тому числі за період з 06.09.2016 р. по 31.12.2016 р. в сумі 11 802,70 грн. (за ставкою 5%), за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 р. в сумі 1532,04 грн. (різниця між сумою, на яку занижено дохід за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 р. - 1 497 035,52 грн. та сумою, на яку перевищено граничний обсяг доходу за указаний період - 1 466 394,58 грн.) (за ставкою 5%) та в сумі 219959,18 грн. (за ставкою 15%).

У відповідності до п.123.1 ст.123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

В розрізі наведеного та з врахуванням відсутності доказів в підтвердження заниження позивачем єдиного податку за період з 06.09.2016 р. по 31.12.2016 р. в сумі 5 795 грн., судова колегія погоджується з сумою штрафних санкцій, застосованих до позивача на підставі п.123.1 ст.123 ПК України в сумі 58 323,48 грн. (59 772,23 грн. - 1 448,75 грн.(5 795 грн.*25%)).

Отже, податкове повідомлення-рішення № від 10.07.2018 р. в частині збільшення позивачу податкового зобов`язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб на загальну суму 7243,75 грн. (в ч.т. 5 795 грн. - за основним платежем та 1 448,75 грн. за штрафними санкціями) обгрунтовано визнано судом першої інстанції протиправним та таким, що підлягає скасуванню. При цьому, в частині збільшення суми податкового зобов`язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб на загальну суму 291 617,40 грн. (в т.ч. 233 293,92 грн. - за основним платежем та 58 323,48 грн. за штрафними санкціями) вказане податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим, а відтак позов в цій частині не підлягав задоволенню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 10.07.2018 № , яким до позивача застосовано штрафну санкцію на суму 66 444,85 грн., то колегія суддів зазначає наступне.

Підставою для його прийняття став факт виявлення порушення позивачем приписів п.2.2, п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 р. №637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 р. за №40/10320.

Як встановлено з матеріалів справи, в ході проведення перевірки позивача перевіряючими зафіксована відсутність оприбуткування позивачем готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книгу обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО на загальну суму 13 288,97 грн.

Обґрунтовуючи свою позицію щодо протиправності вказаного податкового повідомлення-рішення позивач посилалась на те, що вчасне оприбуткування всіх готівкових коштів підтверджується витягами з Книги реєстрації розрахункових операцій за відповідні календарні дати.

Встановлене стало підставою для застосування до позивача штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування РРО на підставі абз.3 ст.1 Указу Президента України №436 від 12.06.1995р. «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки».

Пунктом 1 названого Указу установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу

Приймаючи податкове повідомлення-рішення від 10.07.2018 № , відповідач у справі виходив з того, що в діях позивача наявний склад правопорушення визначений п.2.2, п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, відповідальність за яке визначена Указом Президента України №436 від 12.06.1995 р. «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки».

Проте, на переконання судової колегії податковим органом не враховано положення статті 61 Конституції України, в якій зазначається, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Тобто, відповідальність за порушення вказаних приписів Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, у відповідності до Указу Президента України №436 від 12.06.1995 р. «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» повинна нести виключно фізична особа-підприємець, в даному випадку фізична особа-підприємець позивач, проте на момент винесення податкового повідомлення-рішення від 10.07.2018 року діяльність цієї особи вже було припинено.

В даному випадку, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Окрім того, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про неприпустимість застосування в даному випадків приписів пп.8 п.10 ст.65 ПК України, оскільки Указом Президента України №436 від 12.06.1995 р. «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» встановлено спеціальну відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за порушення встановленого порядку ведення операцій з готівкою у національній валюті, посилення відповідальності за додержання ними норм з регулювання обігу готівки та виконання своїх зобов`язань перед бюджетами і державними цільовими фондами, і тому штрафна санкція не є зобов`язаннями, що виникло на підставі положень Податкового кодексу України.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного та обгрунтованого висновку про відсутність підстав для притягнення позивача до відповідальності, визначеної Указом Президента України №436 від 12.06.1995 р. «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», як такої, що припинила провадження підприємницької діяльності.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18.09.2019 року відповідає. Доводи апеляційних скарг не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши судове рішення в межах апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційні скарги позивача та відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 грудня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.