Справа № 560/1622/19
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1622/19

Головуючий у 1-й інстанції: Михайлов О.О.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

17 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Курка О. П.

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Войтюка Сергія Сергійовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року (ухвалене в м. Хмельницькому) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначила, що ненадання відповідачем інформації на її звернення про складові пенсійної виплати порушують її права, що встановлені Законом України " Про інформацію".

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач та відповідач подали апеляційні скарги.

18 жовтня 2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Позивач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300,304 КАС України не скористалась та не подала відзив на апеляційну скаргу відповідача.

Позивач в судовому засіданні вимоги своєї апеляційної скарги підтримала, просила суд їх задовольнити. Щодо апеляційної скарги відповідача заперечувала, просила відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача вимоги своєї апеляційної скарги підтримав, просив суд їх задовольнити. Щодо апеляційної скарги позивача заперечував, просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши, суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а в задоволенні апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відмовити, прийняти постанову про часткове задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного .

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи неоспорені факти про те, що ОСОБА_1 13.03.2019 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою-скаргою, в якій просила надати повну інформацію про складові пенсійної виплати за серпень - грудень 2018 року та за січень - березень 2019 року включно, з наведенням розрахунку кожної пенсійної виплати (основний розмір пенсії за віком, за понаднормативний стаж, пенсія за особливі заслуги тощо).

Оскільки, відповідачем не було надано відповіді, позивач 27 травня 2019 року звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області надало відповідь на заяву-скаргу ОСОБА_1 після її звернення до суду, то в даному випадку суд вважає, що в діях органу пенсійного фонду відсутня бездіяльність щодо ненадання відповіді на звернення - скаргу ОСОБА_1 , проте має місце несвоєчасне надання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Хмельницькій області відповіді на вказане звернення. Крім того, зазначив, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволення, а саме в розмірі 500 гривень.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач та відповідач оскаржили його в апеляційному порядку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств.

Положеннями статті 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Закон України "Про звернення громадян" регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 13.03.2019 року звернулась з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в якій просила надати повну інформацію про складові пенсійної виплати за серпень - грудень 2018 року та за січень - березень 2019 року включно, з наведенням розрахунку кожної пенсійної виплати (основний розмір пенсії за віком, за понаднормативний стаж, пенсія за особливі заслуги тощо).

Однак, в порушення вищевказаних норм відповідь на запитувану інформацію відповідачем була надана лише 11.06.2019, що свідчить про бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

При цьому, Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, як на відсутність в їх діях бездіяльності, з доводами якого погодився суд першої інстанції зазначає про те, що відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян" Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області підготовлено та направлено лист від 28.03.2019 №741/З-8 з інформацією щодо порушених у зверненні питаннях.

Однак, при направленні листа від 28.03.2019 №741/З-8 було допущено описку, а саме місце проживання адресата зазначено : АДРЕСА_1 , замість вірної адреси позивача: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів зазначає, що докази і доказування - один із найважливіших інститутів адміністративного права. Адже саме з допомогою доказів суд з`ясовує дійсні правовідносини сторін, обставини, що мають значення для справи.

Суд зауважує, що докази - це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані.

Доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Достатність доказів визначається як наявність у справі такої сукупності зібраних доказів, яка викликає у суб`єкта доказування внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, в даному випадку відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано доказів вчасного направлення позивачу відповіді на її звернення.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

При цьому, в контексті розуміння вимог чинного законодавства дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єктів владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та/чи юридичних осіб.

Разом з тим, бездіяльність - це певна форма поведінки особи, яка полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї посадових обов`язків згідно із законодавством України

Колегія суддів звертає увагу на те, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яка полягала у ненаданні відповіді на запит позивача, знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо ненадання відповіді ОСОБА_1 на заяву - скаргу від 13.03.2019 року протиправною підлягають задоволенню.

При цьому доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності в їх діях бездіяльності при наданні відповіді на запитувану інформацію ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, так як Законом України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Однак, як встановлено з матеріалів справи, відповідачем була надана відповідь на звернення - скаргу ОСОБА_1 лише 11 червня 2019 року, тобто після звернення позивачем до суду за захистом своїх порушених прав. А тому, оцінюючи вищевикладені факти суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача в частині відсутності в їх діях бездіяльності не знайшла свого підтвердження, а тому задоволенню не підялгає.

Водночас, судова колегія зазначає, що під час апеляційного розгляду справи представник відповідача зазначив, що з метою встановлення винних осіб, які неналежним чином виконували свої посадові обов`язки щодо вчасного надання відповіді ОСОБА_1 на її звернення, було проведено службове розслідування, за наслідками якого було винесено наказ № 7-с від 17.07.2019 року, про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вигляді догани.

Оскільки, начальником Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області О.Заярнюк безпосередньо було ініційовано проведення службового розслідування по вищезазначеному випадку та, як керівником державного органу були прийняті дисциплінарні заходи щодо встановлення факту неналежного виконання посадовими особами своїх посадових обов`язків встановлення винних осіб, які допустили порушення своїх посадових обов`язків, тому на підставі вищевикладеного судова колегія вважає, що при встановленні таких фактів не має достатніх підстав для визнання дій або бездіяльності керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області Заярнюк О.С. протиправними.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про наявність підстав для стягнення моральної шкоди, то суд апеляційної інстанції вказує на наступне.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин щодо її заподіяння покладається на особу, яка звернулась з таким позовом.

У відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова Пленуму ВСУ №4) - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням, під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п.9 Постанови Пленуму ВСУ №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Суд зазначає, що наявність моральної шкоди доводить потерпіла особа, зазначаючи у позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Письмовими доказами на ствердження наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров`я у зв`язку з хвилюваннями, спричиненими посяганням на права потерпілого; висновки лікарів чи медичних комісій про ступінь втрати працездатності, про необхідність проведення хірургічної операції.

Як встановлено під час апеляційного розгляду справи, позивач ще 13 березня 2019 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, з письмовим зверненням.

Водночас, відповідь Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області на звернення ОСОБА_1 у визначений Законом строк надана не була.

Вказане змусило позивача звертатись до суду з адміністративним позовом з метою визнання протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо невиконання ним норм чинного законодавства, а тому на переконання суду апеляційної інстанції вказані протиправні дії відповідача призвели до морального та фізичного страждання та постійного переживання ОСОБА_1 .

Положеннями статті 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

Керуючись принципами розумності, виваженості, справедливості та співмірності, враховуючи, що протиправна бездіяльність відповідача була доведена у встановленому законом порядку за результатами розгляду даної справи, а тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

Відповідно до ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто з аналізу вищезазначених положень вбачається, що встановлення судового контролю є правом, а не обов`язком суду.

Оскільки, відповідач надав відповідь на звернення позивача 11.06.2019 року, тому саме за таких обставин та при таких доводах відсутні підстави вважати, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду по даній справі, а тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо встановлення судового контролю.

Аналізуючи доводи апелянта, щодо винесення окремої ухвали та направлення її до ДБР у Хмельницькій області, колегія суддів вказує на слідуюче.

Частини 1, 3 ст. 249 КАС України визначено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Суд зазначає, що окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому.

Слід зазначити, що суд має право, але не зобов`язаний, постановляти окрему ухвалу.

Враховуючи встановлені обставини у справі, колегія суддів вважає, що в розрізі даної справи відсутні підстави для постановляння окремої ухвали.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови, про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо ненадання відповіді ОСОБА_1 на заяву - скаргу від 13.03.2019 року протиправною.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3 000 ( три тисячі) гривень.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 грудня 2019 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Курко О. П.