Справа № 480/1147/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 р.Справа № 480/1147/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника позивача - Ювченко Н.В.

представника відповідача - Рижов С.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№56)" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2019, суддя В.О. Павлічек, вулиця Герасима Кондратьєва, 159, Суми, Сумська область, 40000, повний текст складено 29.05.19 по справі № 480/1147/19

за позовом Головного управління ДПС у Сумській області

до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№56)"

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Головне управління ДПС у Сумській області (далі позивач, ГУ ДПС у Сумській обл.) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№56)" (далі відповідач, ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№56)"), в якому просило суд стягнути з ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України № 56» за рахунок коштів на рахунках у банках, обслуговуючих такого платника податків та готівки, що належить такому платнику податків податковий у розмірі 1 199 804,29 грн., у тому числі:

- з податку на прибуток підприємств у сумі 357,12 грн.;

- по податку на додану вартість у сумі 871 072,79 грн.;

- з орендної плати за землю з юридичних осіб у сумі 328 374,28 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 задоволено вищезазначений адміністративний позов.

Не погодившись з даним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення 123 556,20 грн. штрафних санкцій з ПДВ, 224 025,59 грн. пені з ПДВ та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що оскаржуваним рішенням суду було стягнуто штрафних (фінансових) санкцій на загальну суму 123 556,20 грн. за податковими повідомленнями-рішеннями, прийнятими на підставі актів перевірки, проте судом не досліджувались вказані акти перевірки, не визначено період за який здійснювались ці перевірки та не з`ясовано, чи були здійснені вказані перевірки щодо періодів виникнення податкових зобов`язань в межах строків, встановлених ст. 102 Податкового кодексу України ( далі ПК України).

З відповідача стягнуто пеня в сумі 224 025,59 грн. як слідує з наданого розрахунку, нарахована згідно податкових повідомлень-рішень та декларацій з ПДВ за 2013, 2014, 2015 роки. Суд не взяв до уваги, що пеня була нарахована на безнадійний борг.

Також судом не було застосовано вимоги ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) щодо строку звернення з адміністративним позовом в частині стягнення пені.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.08.2019 залишено без руху апеляційну скаргу, у зв`язку з несплатою судового збору.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2019 відкрито провадження по справі.

19 березня 2019 року на адресу суду від представника позивача надійшов відзив, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. В обгрунтування своєї позиції позивач зазначив, що факт правомірності податкових повідомлень-рішень про нарахування контролюючим органом штрафних (фінансових) санкцій, зокрема по ПДВ, не оспорювався відповідачем. Позивач вважає, що суми податкового боргу, які були заявлені до стягнення позивачем, заявлені в межах строків давності, визначених ПК України.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2019 закінчено підготовку до розгляду та призначено справу у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 задоволено клопотання відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої доручено Зарічному районному суду м. Суми.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Ухвалою суду апеляційної інстанції проведено заміну позивача на правонаступника Головне управління ДПС у Сумській обл. (далі ГУ ДПС у Сумській обл.)

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом були встановлені наступні обставини.

ДП «Підприємство державної кримінально - виконавчої служби України №56» є юридичною особою, знаходиться на обліку в Роменському управлінні Головного управління ДФС у Сумській області і є платником податків і зборів, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 178-181).

Узгоджена сума податкового зобов`язань Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№56)» з податку на додану вартість складає:

за 2016 рік 167 224,00 грн;

за 2017 рік 144 154,00 грн;

за 2018 рік 212 083,00 грн.

Відповідачем самостійно було визначено штрафні санкції в сумі 325,00 грн (а.с. 73, 79, 122, 123, 124).

За результатами камеральних перевірок своєчасності сплати до бюджету податкового зобов`язання по податку на додану вартість були винесені податкові повідомлення-рішення:

№ від 06.02.2018 р., яким відповідачу нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 86 764,07 грн. ( а.с.119 т.2);

№ від 20.07.2018 р., яким відповідачу нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 8 872,21 грн.(а.с.105 т.2);

№ від 17.10.2018 р., яким відповідачу нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 8 180,25 грн. ( а.с.96 т.2).

За результатами камеральних перевірок своєчасності реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних податковим органом були винесені податкові повідомлення-рішення:

№ від 04.07.2016 р., яким відповідачу нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1917 грн.(а.с.182 т.2)

№ від 02.06.2016 р., яким відповідачу нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1 544,13 грн.(а.с.178 т.2);

№ від 22.07.2016 р., яким відповідачу нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 121,8 грн.(а.с.174 т.2);

№ від 17.08.2016 р., яким відповідачу нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 36,25 грн.(а.с.170 т.2);

№ від 17.08.2016 р., яким відповідачу нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1 116 грн.(166 т.2);

№ від 17.08.2016 р., яким відповідачу нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 116,67 грн.(а.с.162 т.2)

№ від 17.08.2016 р., яким відповідачу нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 581,44 грн.(а.с.581 т.2);

№ від 30.09.2016 р., яким відповідачу нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1 100,25 грн.(а.с.153 т.2);

№ від 18.10.2016 р., яким відповідачу нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 254,5 грн.(а.с.149 т.2);

№ від 11.11.2016 р., яким відповідачу нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 306, 67 грн.(а.с.145 т.2);

№ від 19.12.2016 р., яким відповідачу нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 122 грн.(а.с.141 т.2);

№ від 26.01.2016 р., яким відповідачу нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1 996,17 грн. ( а.с.87 т.2);

№ від 15.03.2017 р., яким відповідачу нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 585 грн. (а.с.131 т.2);

№ від 06.02.2018 р., яким відповідачу нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 3 894,29 грн. (а.с.113 т.2);

№ від 26.03.2018 р|., яким відповідачу нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 3 310,64 грн.

№ від 11.06.2018 р., яким відповідачу нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 278,75 грн. (а.с.110 т.2);

№ від 10.09.2018 р., яким відповідачу нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1 486,16 грн.(а.с.101 т.2);

№ від 29.10.2018 р., яким відповідачу нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 68,9 грн. (а.с.93 т.2);

№ від 19.12.2018 р., яким відповідачу нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 408,05 грн. (а.с.89 т.2).

За результатами камеральної перевірки своєчасності подання податкової звітності з податку на додану вартість було винесено податкове повідомлення-рішення:

№ від 10.10.2017 р., яким відповідачу нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 170 грн. ( а.с.135 т.2).

Всього за податковими повідомленнями-рішеннями сума штрафних (фінансових) санкцій становить 123 556,20 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості даних вимог, оскільки відповідач у встановлені законодавством строки не сплатив податковий борг.

Відповідно до положень ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З висновками суду першої інстанції, в оскаржуваній частині суд апеляційної інстанції погоджується частково та зазначає наступне.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК УКраїни у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно з пунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до пунктів 95.1. та 95.2 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до пункту 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем відповідно до пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» були надіслані перша податкова вимога від 15.11.2001 та друга податкова вимога від 17.12.2001 №2/257, які були отримані підприємством (а.с.75,76 т.2).

Враховуючи те, що вище зазначені податкові повідомлення-рішення про нарахування штрафних санкцій відповідачем не оскаржені, то дана сума є узгодженою. Оскільки відповідачем доказів сплати податкових зобов`язань за податковими повідомленнями-рішеннями до суду не надано та під час судового розгляду не встановлено. Як наслідок суд апеляційної інстанції вважає правомірними висновки суду першої інстанції, щодо наявності підстав для стягнення з відповідача за рахунок коштів на рахунках у банках, обслуговуючих такого платника податків узгодженої суми штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 123 556,20 грн.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не досліджувалися акти перевірок, не визначено період за який здійснювались ці перевірки, та не з`ясовано чи були здійснені вказані перевірки, щодо періодів виникнення податкових зобов`язань в межах строків, встановлених ст. 102 ПК України колегія суддів вважає необґрунтованими та зазначає.

Відповідно до ч.2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та з урахуванням того, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування в даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку, встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту, перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених ПК України, тощо.

Тому питання правомірності прийняття позивачем податкових повідомлень-рішень на підставі актів камеральних перевірок не охоплюється предметом даного позову, оскільки дані рішення суб`єкта владних повноважень не є предметом позову у даній справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.

З урахуванням вище зазначеного суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, щодо скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення штрафних (фінансових) санкцій в сумі 123 556,20 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення пені з ПДВ в сумі 224 025,59 колегія суддів зазначає.

Відповідно до пункту 129.1 статті 129 ПК України нарахування пені розпочинається:

при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів (270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Пункт 101.1 статті 101 ПК України визначає, що списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Як зазначено в пункті 101.2 цієї статті, під терміном «безнадійний податковий борг» розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом.

Пунктом 102.1 статті 102 ПК України визначено строк давності - 1095 календарних днів, а пунктом 102.4 цієї статті передбачено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Таким чином, в разі сплину 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в податкового органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

ПК України пеня визначена, як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, самі норми щодо порядку нарахування та сплати пені встановлені окремою Главою 12, у той час як штрафні (фінансові) санкції, штрафи передбачені Главою 11 «Відповідальність». Пеня, як спосіб забезпечення податкового боргу нараховується на суму податкового боргу, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання (при самостійному нарахуванні суми грошового зобов`язання платником податків) або від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні (при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами) та закінчується, зокрема, у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Таким чином, обов`язок сплати пені пов`язаний з обов`язком погашення податкового боргу.

Як слідує з інтегрованої картки платника, щодо нарахування пені за період з 30.03.2016 по 30.01.2019 зарахування коштів в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість було проведено податковим органом частково поза межами 1095 днів, що виключає правомірність нарахування пені на такий податковий борг.

А тому пеня, за період нарахування з 31.01.2013 по 12.04.2016 в сумі 1429.26 грн, з 04.03.2013 по 12.04.2016 в сумі 7 221,38 грн , з 04.08.2013 по 12.04.2016 в сумі 4 860,53 грн, з 04.08.2013 по 26.04.2016 в сумі 596,79 грн, за період з 01.04.2013 по 26.04.2016 в сумі 1 079,64, за період з 01.08.2013 по 10.05.2016 в сумі 1 178,29 грн, за період з 01.04.2013 по 10.05.2016 в сумі 671,08 грн, з 07.06.2013 по 19.05.2016 в сумі 903,03 грн, з 07.06.2013 по 19.05.2016 в сумі 1 035,99 грн, з 07.05.2013 по 26.05.2016 в сумі 2682,94 грн, з 07.05.2013 по 30.05.2016 в сумі 2 483,24 грн, з 31.05.2013 по 30.05.2016 в сумі 7 455,35 грн, з 01.07.2013 по 14.07.2016 в сумі 1 203,69 грн, з 01.07.2013 по 27.07.2016 в сумі 730,66 грн, з 31.07.2013 по 04.09.2016 в сумі 7 240,96 грн, з 31.07.2013 по 04.09.2016 в сумі 2 116,37 грн, з 31.07.2013 по 04.09.2016 в сумі 443,34 грн, з 31.07.2013 по 13.09.2016 в сумі 248,12 грн, 03.09.2013 по 13.09.2016 в сумі 10 072,16 грн, з 02.09.2013 по 13.09.2016 в сумі 3793,57 грн, з 03.09.2013 по 28.09.2016 в сумі 1 029,40 грн, з 01.10.2013 по 18.10.2016 в сумі 3 952,63 грн, з 01.10.2013 по 01.11.2016 в сумі 54,99 грн, з 01.10.2013 по 01.11.2016 в сумі 1 518,02 грн, з 01.10.2013 по 01.11.2016 в сумі 502,20 грн, з 01.10.2013 по 09.11.2016 в сумі 1 828,67 грн, з 31.10.2013 по 29.11.2016 в сумі 1 553,55 грн, з 31.10.2013 по 04.12.2016 в сумі 676,19 грн, з 31.10.2013 по 11.12.2016 в сумі 5 233,57 грн, з 31.10.2013 по 20.12.2016 в сумі 707,36 грн, з 31.10.2013 по 20.12.2016 в сумі 2 800,43 грн, з 31.10.2013 по 25.12.2016 в сумі 3 708,48 грн, з 31.10.2013 по 19.01.2017 в сумі 2 205,72 грн, з 20.01.2014 по 01.03.2017 в сумі 81,25 грн, з 31.01.2014 по 01.03.2017 в сумі 1 706,04 грн, з 31.01.2014 по 01.03.2017 в сумі 1 805,43 грн, з 31.01.2014 по 01.03.2017 в сумі 3 675,31 грн, з 31.01.2014 по 03.03.2017 в сумі 1 654,62 грн, з 31.01.2014 по 09.03.2017 в сумі 387,69 грн, з 31.01.2014 по 14.03.2017 в сумі 111,15 грн, з 31.01.2014 по 17.03.2017 в сумі 2 506,09 грн, з 31.01.2014 по 29.03.2017 в сумі 6 916,97 грн, з 03.03.2014 по 29.03.2017 в сумі 2,24 грн, з 03.03.2014 по 29.03.2017 в сумі 367,71 грн, з 03.03.2014 по 31.03.2017 в сумі 15,03 грн, з 03.03.2014 по 31.03.2017 в сумі 1 311,98 грн., з 31.03.2014 по 31.03.2017 в сумі 1 443,74 грн, з 31.03.2014 по 05.04.2017 в сумі 1 310,59 грн, з 31.03.2014 по 05.04.2017 в сумі 350,49 грн, з 31.03.2014 по 14.04.2017 в сумі 2 956,31 грн, з 07.04.2014 по 13.04.2017 в сумі 652,45 грн, з 07.04.2014 по 13.04.2017 в сумі 79,13 грн, з 07.04.2014 по 13.04.2017 в сумі 17,25 грн, з 07.04.2014 по 13.04.2017 в сумі 97,12 грн, з 07.04.2014 по 13.04.2017 в сумі 602,58 грн, з 03.04.2014 по 13.04.2017 в сумі 651,98 грн, з 05.05.2014 по 19.05.2017 в сумі 688,65 грн, з 05.06.2014 по 19.05.2017 в сумі 2 232,21 грн, з 05.05.2014 по 30.05.2017 в сумі 3 141,46 грн, з 03.06.2014 по 30.06.2017 в сумі 6 024,47 грн, 03.06.2014 по 30.06.2017 в сумі 806,11 грн, з 02.06.2014 по 30.06.2017 в сумі 13,65 грн, 02.06.2014 по 30.06.2017 в сумі 13,65 грн,02.06.2014 по 30.06.2017 в сумі 3 382,01 грн, з 30.07.2014 по 19.10.2017 в сумі 100,37 грн, з 01.12.2014 по 15.12.2017 в сумі 2 273,78 грн, з 01.12.2014 по 27.12.2017 в сумі 2 183,36 грн, з 29.11.2015 по 29.11.2018 в сумі 2 736,38 грн, а всього в розмірі 136 695,06 грн. є неправомірною.

Як наслідок, позовні вимоги в частині стягнення пені з податку на додану вартість в сумі 136 695,06 підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення в частині задоволення позовних вимог в цій частині підлягає скасуванню.

Стосовно доводів апеляційної скарги, щодо пропуску строків звернення до суду з адміністративним позовом, передбачених ст. 122 КАС України, колегія суддів зазначає.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Підпунктом 102.4 статті 120 ПК України передбачено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

З урахуванням зазначених правових норм колегія судів прийшла до висновку, що податковим органом строк звернення до суду, передбачений абз.2 ч.2 ст. 122 КАС України , з адміністративним позовом щодо стягнення пені не пропущений, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ("Серявін та інші проти України").

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи учасників справи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З огляду на вищезазначене та враховуючи положення ст. 317 КАС України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовниз вимог щодо стягнення з відповідача пені в сумі 123 556,20 грн. як такого, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№56)" - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 по справі № 480/1147/19 скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№56)" за рахунок коштів на рахунках у банках, обслуговуючих такого платника податків та готівки, що належить такому платнику податків, податкового боргу пені з податку на додану вартість у сумі 136 695,06 грн.

Прийняти постанову, якою відмовити Головному управлінню ДПС у Сумській області у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року по справі № 480/1147/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 24.12.2019