Справа № 580/1440/19
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1440/19 Суддя (судді) першої інстанції: С.М. Гарань
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М.,Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Головного управління державної фіскальної служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом приватного сільськогосподарського підприємства "Нива" до Головного управління державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Приватне сільськогосподарське підприємство "Нива" звернулося до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.04.2019 року № ; від 09.04.2019 року № ; від 10.04.2019 року № ; від 10.04.2019 року № ; від 10.04.2019 року № ; від 10.04.2019 року № ; від 10.04.2019 року № .

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 10.04.2019 року № .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та прийнятим з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Судове засідання проведено без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням ДФС у Черкаській області проведено документальну планову виїзну перевірку приватного сільськогосподарського підприємства "Нива" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, валютного за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року.

Результати перевірки оформлені Актом № 91/23-00-14-0807/03793478 від 20.03.2019 року.

Під час перевірки податковий орган встановив, що Приватним сільськогосподарським підприємством "Нива" порушено:

- п.п.44.1 ст.44, 185.1 ст.185, п. 187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.3, п.198.5 ст.198 п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у розмірі 193434 грн.;

- п.209.2, п.209.3, ст.209 Податкового кодексу України, п.3 Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках, затвердженого постановою КМ України від 12.01.2011 року №11, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість по спеціальній декларації на загальну суму 312442 грн.;

- п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, позивачем не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкових накладних з податку на додану вартість на загальну суму 120002,66 грн.;

- пп.212.3.4 п.212.3 ст.212 Податкового Кодексу України, в результаті чого реалізоване пальне без реєстрації платником акцизного податку на загальну суму 150863 грн.;

- п.223.2. ст.223 Податкового кодексу України, в результаті чого не подано податкові декларації з акцизного податку за січень - грудень 2017 року та за січень - липень 2018 року;

- пп.266.2.1, п.266.2, п.п.266.5.1, п.266.5., п.п.266.3.3, п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України, занижено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в загальній сумі 1793,02 грн.;

- абз.2 д.57.1 ст.57, пп.164.217 "е", пп.164.2.20 п.164.2 ст.164; п.164.5 ст.164, пп. 168.1.1, пп.168.1.2 та пп.168.1.4 п.168.1 ст.168, п.176.2 "а" ст.176 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб за 2018 рік в сумі 144301,83 грн.;

- пп.1.2, пп.1.3, пп.1.4 та пп.1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання по військовому збору за 2018 рік на загальну суму 9688,16 грн.

На основі таких висновків акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення:

- від 08.04.2019 року № , яким позивачу визначено грошове зобов`язання з військового збору на загальну суму 9688,16 грн., в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 7266,13 грн. та нараховано пеню в розмірі 2919,04 грн.;

- від 09.04.2019 року № , яким позивачу визначено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 144301,81 грн., в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 108226,38 грн. та нараховано пеню в розмірі 40675,64 грн.;

- від 10.04.2019 року № , яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 1495,37 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 373,84 грн.;

- від 10.04.2019 року № , яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 505808 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 126452 грн.;

- від 10.04.2019 року № , яким до позивача, у зв`язку з не здійсненням реєстрації накладних з податку на додану вартість в ЄРПН, застосовано штраф у сумі 60001,33 грн.;

- від 10.04.2019 року № , яким до позивача, у зв`язку з не поданням податкових декларацій з акцизного податку застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 3230 грн.;

- від 10.04.2019 року № , яким до позивача, у зв`язку з реалізацією пального без реєстрації платником акцизного податку застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 150863 грн.

Позивач, вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Задовольняючи позов в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 10.04.2019 року № , суд першої інстанції виходив з того, що висновки в акті перевірки про нереальність здійснених операцій позивача з ТОВ "Лінк-2К", ТОВ "Агата ЛТД", ТОВ "Нікс Консалтинг", ТОВ "Агро Хорса", які ґрунтуються на відсутності джерел придбання по ланцюгу постачання, а також через відсутність у вказаних постачальників достатньої кількості трудових та кваліфікаційних ресурсів, відсутності основних фондів, виробничих та складських активів, наявності інформації про відсутність за місцезнаходженням, є припущеннями, безпідставність та необґрунтованість яких повністю спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В даному випадку перегляду підлягає рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог, а саме в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.04.2019 року № , яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 505808 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 126452 грн.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

За змістом пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Положеннями п. 198.2 ст. 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Положеннями п. 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Колегія суддів зазначає, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом першої інстанції встановлено, що за перевіряємий період відбулися господарські відносини між позивачем та його контрагентами ТОВ "Лінк-2К", ТОВ "Агата ЛТД", ТОВ "Нікс Консалтинг", ТОВ "Агро Хорса".

Так, у Акті перевірки зазначено наступне:

- у березні 2016 року, внаслідок взаємовідносин з ТОВ "Лінк-2К" позивач сформував податковий кредит з податку на додану вартість у розмірі 28278,33 грн. До перевірки додано договір постачання товарів №3 від 25.02.2016 року укладений між ТОВ "Лінк-2К" (Постачальник) в особі директора Терземан Олександра Івановича, і ПСП "Нива" (Покупець) в особі директора - Гонтар Валентини Олексіївни; рахунок-фактуру від 01.03.2016 року № 01/03; видаткову накладну № РН-0103 від 01.03.2016 року. У відповідності до вказаних документів позивач придбав у ТОВ "Лінк-2К" жмих соняшниковий на суму 169670,00 грн., у тому числі ПДВ - 28278,33 грн. У Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстровано податкову накладну від 01.03.2016 року № 5 на поставку від ТОВ "Лінк-2К" на адресу ПСП "Нива" жмиху соняшникового на загальну суму 169670,00 грн., у тому числі ПДВ - 28278,33 грн. Вказані копії документів наявні у матеріалах справи (т.1, а.с. 91-96);

- у період з квітня по червень 2016 року, в наслідок взаємовідносин з ТОВ "Агата ЛТД" позивач сформував податковий кредит з податку на додану вартість у розмірі 107158,66 грн. До перевірки надано договір постачання товарів №3 від 21.04.2016 року укладений між ТОВ "Агата ЛТД" (Постачальник) в особі директора Орешечко Андрія Леонідовича, і ПСП "Нива" (Покупець) в особі директора - Гонтар Валентини Олексіївни; рахунок-фактуру від 22.04.2016 року № 2204, від 10.05.2016 року № 1005-1, від 02.06.2016 року № 0206, від 30.06.2016 року № 3006 та видаткові накладні від 22.04.2016 року № РН-2204, від 10.05.2016 року № РН- 1005-1, від 02.06.2016 року №РН-0206, від 30.06.2016 року № РН-3006. У відповідності до вказаних документів позивач придбав у ТОВ "Агата ЛТД" жмих соняшниковий на суму 642952,00 грн., у тому числі ПДВ - 107158,66 грн. У Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстровано податкові накладні від 22.04.2016 року № 752, від 10.05.2016 року № 450, від 02.06.2016 року № 54, від 30.06.2016 року № 1052 на поставку від ТОВ "Агата ЛТД" на адресу ПСП "Нива" жмиху соняшникового. Вказані копії документів наявні у матеріалах справи (т.1, а.с. 96-105);

- у липні 2016 року, в наслідок взаємовідносин з ТОВ "Нікс Консалтинг" позивач сформував податковий кредит з податку на додану вартість у розмірі 29338,33 грн. До перевірки надано договір постачання товарів №5 від 11.07.2016 року укладений між ТОВ "Нікс Консалтинг" (Постачальник) в особі директора Ярош Олени Віталіївни, і ПСП "Нива" (Покупець) в особі директора - Гонтар Валентини Олексіївни; рахунок-фактуру від 11.07.2016 року № 1107 та видаткову накладну від 11.07.2016 року № РН-1107. У відповідності до вказаних документів позивач придбав ТОВ "Нікс Консалтінг" жмих соняшниковий на суму 176030,00 грн., у тому числі ПДВ - 29338,33 грн. У Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстровано податкову накладну від 11.07.2016 року № 1004 на поставку від ТОВ "Нікс Консалтинг" на адресу ПСП "Нива" жмиху соняшникового.

- у період з вересня 2016 року по лютий 2017 року, в наслідок взаємовідносин з ТОВ "Агро-Хорса" позивач сформував податковий кредит з податку на додану вартість у розмірі 192104,33 грн. До перевірки надано договір постачання товарів №4 від 20.09.2016 року укладений між ТОВ "Агро-Хорса" (Постачальник) і ПСП "Нива" (Покупець). Вказані копії документів наявні у матеріалах справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції, дослідивши всі матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявні у справі господарські договори і складені на їх виконання первинні бухгалтерські та податкові документи відповідають вимогам бухгалтерського і податкового законодавства та є належними і допустимими доказами по справі, дійсність і достовірність яких не була спростована відповідачем.

Дані докази повністю підтверджують фактичність здійснення господарських операцій позивача з контрагентами та правомірність відображення ним цих операцій у податковому обліку за вказані звітні періоди, спростовують висновки перевірки про заниження податку на додану вартість.

Водночас, зазначені в акті перевірки та апеляційній скарзі висновки про відсутність реального виконання господарських зобов`язань, порушення позивачем вимог податкового законодавства є нормативно необґрунтованими і документально не підтвердженими.

Так, в Акті перевірки зазначено, що у ТОВ "Лінк-2К", ТОВ "Агата ЛТД", ТОВ "Нікс Консалтинг", ТОВ "Агро-Хорса":

-відсутні рух активів, зобов`язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції;

-відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості вчинення задекларованих господарських операцій: відсутність працюючих осіб, відсутність основних фондів ( необхідних для здійснення операцій, відсутність реального ланцюга постачання реалізованих ТМЦ, відсутність законного (легального) джерела погодження придбаних товарів по ланцюгу постачання від контрагентів-постачальників, відображених як реалізованих, контрагентам тощо.

З приводу вказаних висновків податкового органу слід зазначити наступне.

У пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" ЄСПЛ зазначив, що "компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків".

Викладені відповідачем аргументи для визначення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість є недостатніми, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податків в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, знаходження за заявленою юридичною адресою тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Отже, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

У пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України" ЄСПЛ зазначив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Так, наведені інспекцією аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 74 КАС України. Чинним законодавством України на сторону господарських операцій - покупця товару (робіт, послуг), який є платником податків, не покладено обов`язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії постачальників товару (послуг) зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат та податкового кредиту.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що невиконання контрагентами податкових зобов`язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб`єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб`єкта господарювання.

Щодо доводів відповідача стосовно визнання винним директора ТОВ "Агро-Хорса" - ОСОБА_1 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.205, КК України, як доказу фіктивності контрагента позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів зазначає, що згідно ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою, проте контролюючим органом, всупереч вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, такого доказу як вирок надано не було.

Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною другою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Колегія суддів вказує на те, що сам факт порушення кримінальної справи не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2017 року у справі №201/4747/17 (Провадження №1кп/201/267/2017) затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 28.03.2017 року між прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області та громадянином ОСОБА_1 , зокрема останнього визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 205 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500 гривень.

Верховним Судом України неодноразово з метою усунення неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права зазначалось, що факт фіктивності господарської діяльності не може залишитися неврахованим судами, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю навіть за формального підтвердження її первинними документами та дає підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення, зокрема відображених у них сум податку на додану вартість до податкового кредиту, є безпідставними.

Вказаний правовий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 26 січня 2016 року у справі № 21-4781а15; від 22 березня 2016 року у справі № 21-170а16; від 22 березня 2016 року у справі № 21-2927а15; від 29 березня 2016 року у справі № 21-5315а15; від 12 квітня 2016 року у справі № 21-3270а15; від 12 квітня 2016 року у справі № 21-3635а15; від 19 квітня 2016 року у справі № 21-4985а15; від 26 квітня 2016 року у справі № 21-4976а15; від 24 травня 2016 року у справі № 21-5332; від 14 червня 2016 року у справі № 21-1318а16.

У постановах Верховного Суду України від 05 березня 2012 року № 21-421а11, від 01 грудня 2015 року № 21-1661а15, від 02 грудня 2015 року № 21-3849а15 викладено висновок про те, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум податку на додану вартість до податкового кредиту є безпідставним.

Колегія суддів не вважає за необхідне відступати від зазначених висновків Верховного Суду України.

Поряд з цим судом враховується, що положення статті 472 Кримінального процесуального кодексу України передбачають, що в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення тощо.

Таким чином, сам факт наявності вироку, ухваленого на підставі угоди у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених вироком, який набрав законної сили, періоду часу, за який такі обставини встановлені, а також конкретної особи та наслідки її дій.

Колегією суддів встановлено, що вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2017 року у справі №201/4747/17 не має значення для даної справи, оскільки у його мотивувальній частині (хоча він і не був наданий податковим органом суду) не встановлено факту відсутності підпису будь-яких первинних документів ОСОБА_1 від імені ТОВ "Агро-Хорса".

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність товарно-транспортних накладних або наявні у їх оформленні недоліків не може бути безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат та податкового кредиту платника податків. При цьому, документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Враховуючи вище викладене у сукупності, колегія суддів вважає, що висновки контролюючого органу про нереальність здійснених операцій позивача з ТОВ "Лінк-2К", ТОВ "Агата ЛТД", ТОВ "Нікс Консалтинг", ТОВ "Агро Хорса", які ґрунтуються на відсутності джерел придбання по ланцюгу постачання, а також через відсутність у вказаних постачальників достатньої кількості трудових та кваліфікаційних ресурсів, відсутності основних фондів, виробничих та складських активів, наявності інформації про відсутність за місцезнаходженням, спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

Отже, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.04.2019 №.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) у відзиві на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення дотримано норми матеріального права, що стало підставою для правильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління державної фіскальної служби у Черкаській області залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

Є.І. Мєзєнцев