Справа № 300/1419/19
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" грудня 2019 р. справа № 300/1419/19
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Біньковської Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 13.05.2019.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження.
У зв`язку з перебуванням головуючим суддею у справі з 19.08.2019 по 16.09.2019 у відпустці, з 11.11.2019 по 15.11.2019 - у відрядженні, строки розгляду справи продовжено.
Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши в сукупності подані докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд встановив наступне.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 22.10.2008 здіснено запис про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с.23). Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 19.09.2019 внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем.
- за 2017 рік - 8448,00 грн.;
- за 2018 рік 9828,72 грн.;
- за І квартал 2019 року (по строку сплати 19.04.2019) - 2754,18 грн.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Одним з конституційних обов`язків кожного, є сплата податків і зборів в порядку і розмірах, встановлених законом (ст.67 ч.1 Конституції України).
Відповідно до приписів пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі також Закон №2464-ІV), платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Особи, зазначені у, зокрема, пункті 4 частини 1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч.4 ст.4 Закону).
Таким чином, ОСОБА_1 є платником єдиного внеску.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VІ, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Згідно абзацу 2 цієї ж норми Закону, у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Аналогічні вказаному абзацу 2 частини 1 статті 7 норми щодо мінімальної суми єдиного внеску містяться і в пункті 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VІ, яка регулює сплату внеску фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування.
Отже, статтею 7 Закону №2464-VІ, в незалежності від системи оподаткування, встановлено мінімальний розмір суми єдиного внеску, який не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску.
Таке тлумачення підтверджується і змістом змін до цього Закону. Так, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року № 1774-VIII, який набув чинності 01.01.2017 року, були внесені зміни до ст.7 ч.1 п.2 абз. 1-2 Закону № 2464-VІ, а саме слова "за місяць, у якому отримано дохід (прибуток)" були замінені словами "на місяць", а в першому реченні абзацу другого слова "має право самостійно", які стосуються бази нарахування єдиного внеску, замінені словом "зобов`язаний".
Аналіз цих змін дозволяє стверджувати, що їх змістом було якраз визначення обов`язку фізичних осіб-підприємців, в незалежності від системи оподаткування, сплачувати єдиний внесок без прив`язки до отримання ними доходу.
Зазначене спростовує доводи позивача про те, що єдиний внесок сплачується тільки у випадку отримання доходу.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону №2464-VІ мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону №2464-VІ максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок
Відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2464-VІ Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Мінімальний страховий внесок у 2017 році становив 3200,00 грн х 22% = 704,00 грн/міс (8448 грн/рік);
Мінімальний страховий внесок у 2018 році становив 3723,00 грн х 22% = 819,06 грн/міс (9828,72 грн/рік).
Мінімальний страховий внесок у 2019 році становив 4173,00 грн х 22% = 918,06 грн/міс (1754,18 грн. за І квартал).
Таким чином, у позивача, починаючи з 01.01.2017 року виник обов`язок сплачувати єдиний внесок у сумі не меншій ніж 704,00 грн. на місяць протягом 2017 року, у сумі не меншій ніж 819,06 грн на місяць протягом 2018 року та у сумі не меншій ніж 918,06 грн на місяць в 2019 році.
Відповідно до ст.9 ч.3 Закону № 2464-VІ, обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Таким чином, Інструкція № 449 передбачає право контролюючого органу нарахувати єдиний внесок не тільки на підставі акту перевірки платника податків, як помилково вважає позивач, а й на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів, що і було зроблено відповідачем.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що припинення позивачем підприємницької діяльності у вересні 2019 року, не впливає на її обов`язок сплатити єдиний внесок за 2017-2018 роки та І квартал 2019 року, так як в цей період позивач мала статус платника єдиного внеску.
Єдиний внесок позивачу нарахований за 2017-2018 роки та І квартал 2019 року, а тому строк давності в 1095 днів, встановлений ст. 102 Податкового кодексу України, відповідачем дотримано.
Підсумовуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати позивачу не присуджуються.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду апеляційної інстанції через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Головне управління ДФС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності 20, м. Івано-Франківськ, 76018)

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.