Справа № 487/3969/19
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 487/3969/19

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Домусчі С .Д.,

Кравця О.О.,

за участю: секретар судового засідання Уштаніт Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу адвоката Рехлецького Руслана Віталійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 листопада 2019 року, прийняте у складі суду судді Притуляк І.О. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області (далі Відповідач), в якому просив суд скасувати постанову Серії ДП 18 № 565559 від 09 травня 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закрити провадження по справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Рехлецький Руслан Віталійович звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю та постановити нове рішення про задоволення позову. Апелянт вважає рішення суду першої інстанції таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона не погоджується з висновком суду про те, що вина Позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, доведена відеозаписом з відображенням показів лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20 № ТС001062, оскільки відеозапис не містить інформації щодо встановлення на 35 км автодороги М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ дії дорожнього знаку 3.29 - обмеження максимальної швидкості 50 км/г.

Апелянт не погоджується з інкримінованим Позивачу правопорушенням, оскільки його автомобіль рухався з допустимою швидкістю, а використання лазерного вимірювача швидкості автотранспортних засобів TruCAM LTI 20/20, який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за № У3197-12, є неправомірним у зв`язку із виключенням даного типу засобу вимірювальної техніки із Державного реєстру наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі в Україні № 1362 від 02.11.2015 року.

Крім того, скаржник зазначає, що відповідно до загальнодоступних даних МВС, які поширені Прес-службою даного відомства в мережі Інтернет вбачається, що патрульна поліція використовує прилад TruCAM лише відповідно до визначених місць, що визначені в таблиці, розповсюдженій МВС та із розміщенням відповідних знаків, що повідомляють про проведення фото фіксації адміністративних порушень, тобто на трасі М05 в межах Одеської області даний прилад може бути розміщено лише на відрізку дороги « 415-463», що унеможливлює фіксацію правопорушень на відрізку дороги вказаному у постанові.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 09 травня 2019 року інспектором патрульної поліції 4-ої роти 3-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП Куркан О.С., який є уповноваженою посадовою особою органу поліції, винесена постанова Серії ДП 18 № 565559, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 121 ч. 1 КУпАП за те, що він, у порушення вимог п. 12.9 «б» ПДР України, 09 травня 2019 року о 19:15 год., керуючи транспортним засобом «BMW 320P», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в Одеській області Лиманського району на 35 км а/д М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ в зоні дії знаку обмеження максимальної швидкості - 50 км/г, зі швидкістю 73 км/г, чим порушив п.п. 12.9 «б» ПДР України, на нього накладено адміністративне стягнення на підставі ч. 1 ст. 122 КУпАП України у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 255 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, Позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вина Позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, доведена відеозаписом з відображенням показів лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20 № ТС001062, відповідно до якого автомобіль марки «BMW 320P», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по 35 км автодороги М-14 рухався зі швидкістю 74 км/г в зоні дії дорожнього знаку 3.29 - обмеження швидкості 50 км/г. Вимірювач швидкості автотранспортних засобів, що використовувався під час фіксації порушення ПДР, зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, затверджений сертифікатом № UA-MI/1-2903-2012, виданого Міністерством економічного розвитку і торгівлі України 29 серпня 2012 року.

Вирішуючи справу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Основним завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

За змістом ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації (ч. 1 ст. 7 «Про Національну поліцію»).

За приписами п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі (п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію»).

Частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

Пунктом 1.1. ПДР визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.9. ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії ДП 18 № 565559 від 09 травня 2019 року інспектором патрульної поліції 4-ої роти 3-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП Куркан О.С. встановлено, що 09 травня 2019 року о 19:15 год. на 35 км а/д М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ ОСОБА_1 (Позивач), керуючи транспортним засобом «BMW 320P», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 73 км/г в зоні дії знаку обмеження максимальної швидкості - 50 км/г, чим порушив п. 12.9 «б» ПДР, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, у зв`язку із чим накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП про адміністративні правопорушення, настає в разі перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходами на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками і тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятнадцяти до двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення визначений ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідачем, на підтвердження своєї позиції по справі, до суду першої інстанції надано відеозапис фіксування ділянки а/д М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ на 35 км в Одеській області Лиманського району.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вина Позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, доведена відеозаписом з відображенням показів лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20 № ТС001062, відповідно до якого автомобіль марки «BMW 320P», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по 35 км автодороги М-14 рухався зі швидкістю 74 км/г в зоні дії дорожнього знаку 3.29 - обмеження швидкості 50 км/г.

Із зазначеного відеозапису приладу TruCAM LTI 20/20 № ТС001062, вбачається фіксування а/д М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, дату та час 09.05.2019 о 19:10 год., номерний знак та швидкість транспортного засобу 73 км/год, проте жодних доказів наявності дії дорожнього знаку 3.29 на цій ділянці дороги відповідачем не надано.

Крім того, Відповідачем не надано та в матеріалах справи відсутні докази щодо наявності зазначеного дорожнього знаку на відповідній ділянці автошляху згідно проектів і схем організації дорожнього руху, погоджених із відповідними підрозділами Національної поліції, що регламентується ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону України «Про дорожній рух».

В свою чергу, Позивач не визнає факту вчинення ним порушення ПДР.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З аналізу вищезазначених норм процесуального права та доказів, які містяться в матеріалах справи вбачається, що Відповідачем не доведено скоєння позивачем порушення ПДР, а у матеріалах справи відсутні докази того, що Позивач рухався з недопустимою швидкістю на ділянці дороги, на якій діяв дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості - 50 км/г».

В даному випадку Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність прийнятої ним постанови Серії ДП 18 № 565559 від 09 травня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 322 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції складається зокрема з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

При цьому, згідно вимог ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до положень частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, як вбачається із позовної заяви, представником Позивача заявлені вимоги про відшкодування витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою, отриманою від адвоката у вигляді представлення інтересів ОСОБА_1 .

Досліджуючи надані представником Позивача документи, судовою колегією встановлено, що Договором про надання правової допомоги № 14577 від 23.05.2019р. передбачено надання правової допомоги у Заводському районному суді міста Миколаєва по адміністративній за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. Додатковим договором № 1 від 23.05.2019р. до Договору № 14577 від 23.05.2019р. визначено вартість послуг адвоката, в саме: за складання позову 500грн., представництво інтересів Позивача в суді за 1 судове засідання 500грн. Актом надання послуг № 1 від 07.10.2019р., укладеного між адвокатом Рехлецьким Р.В. та Ковач Р.Є., адвокатом надано послуг всього на 1 000грн., за складання позову 500грн., та представництво інтересів Позивача у суді в судовому засіданні 500грн. Зазначене також підтверджується розрахунком витрат на правову допомогу від 18.11.2019р.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів доходить висновку, що стороною належним чином обґрунтовано у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на те, що наданими до суду документами обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі підтверджено належними та допустимими доказами, судова колегія дійшла висновку про задоволення вимог Позивача щодо відшкодування витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою, отриманою від адвоката у розмірі 1 000 грн. у зв`язку із задоволенням позову.

Керуючись ст.ст. 139, 286, 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Рехлецького Руслана Віталійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 листопада 2019 року задовольнити.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 листопада 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову серії ДП 18 № 565559 від 09 травня 2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Одеській області (65114, м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 5, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець