Справа № 460/885/19
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
26 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/8378/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Довгополова О.М., Шинкар Т.І.
за участі секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,
позивач: не з`явився
відповідача: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву адвоката Гуль Наталії Віталіївни, яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання Волинь-Бетон» про прийняття додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою Державної фіскальної служби України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у справі № 460/885/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання Волинь-Бетон» до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
суддя в 1-й інстанції Недашківська К.М.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення - м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення 10.06.2019,-
В С Т А Н О В И В:
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Рівненській області про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 26 жовтня 2018 року №966794/36019172 щодо відмови ТзОВ «Виробниче об`єднання Волинь-Бетон» у реєстрації податкової накладної від 17 вересня 2018 року №81709 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Зобов`язано Державну фіскальну службу України здійснити реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної ТзОВ «Виробниче об`єднання Волинь-Бетон» від 17 вересня 2018 року №81709, у день її подання на реєстрацію.

Стягнуто на користь ТзОВ «Виробниче об`єднання Волинь-Бетон» суму судового збору у розмірі 1921 грн. 00 коп., та суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишено без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у справі № 460/885/19 без змін.

05.12.2019 на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшла заява адвоката Гуль Наталії Віталіївни, яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання Волинь-Бетон» про прийняття додаткового рішення у справі № 460/1496/19 щодо стягнення з відповідача - Головного управління ДФС у Рівненській області в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання Волинь-Бетон» 5000 (п`ять тисяч) гривень понесених судових витрат на надання професійної правничої допомоги.

В обґрунтування вимог заяви зазначає, що подаючи відзив на апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у справі № 460/885/19 зокрема просила стягнути понесені судові витрати у справі в розмірі 5000 грн.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів при вирішенні цього питання зазначає таке.

Згідно із пунктом третім частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статей 1, 30 Закону України «Про адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як видно з матеріалів справи, на підтвердження витрат на правничу допомогу представник позивача подала такі докази: акт здачі-приймання наданих правничих послуг № 6 від 26.09.2019 до договору № 15/01/19 від 15.01.2019, рахунок на оплату послуг № 26/09/19-3 від 26.09.2019, платіжне доручення на суму 5000 грн. № 12654 від 27.09.2019, ордер серії ВК-1001316 від 26.09.2019 та копію виписки АТ «Укрсиббанк» від 27.09.2019.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів зазначає, що про здійснення розподілу витрат на правничу допомогу позивачем було зазначено у поданому відзиві на апеляційну скаргу.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року залишене без змін рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05серпня 2019 року, яким в свою чергу задоволено позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Окрім того, за приписами п. 6 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до інших видів правової допомоги відносяться види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення.

Аналіз процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Також сліз звернути увагу на те, що в підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічний висновок висловив Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2018 року у справі № 569/17904/17.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, апеляційний суд вважає за доречне врахувати правову позицію, викладену Європейським судом з прав людини у справі East/West Alliance Limited проти України (рішення від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04, п. 269), де оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, Суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy), заява № 34884/97, п. 30).

У пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01) Європейський суд з прав людини вказував, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Окрім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Таким чином, враховуючи рівень складності цієї адміністративної справи, обсяг та складність проаналізованих представником ТОВ процесуальних документів та необхідний для цього час, а також те, що адвокатом було підготовлено відзив у справі, але не було здійснено безпосередню участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, на думку апеляційного суду, заявлений розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу ТОВ є очевидно завищеним, необґрунтованим та неспівмірним.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що на користь ТОВ за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Рівненській області слід стягнути 2000 грн судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у адміністративній справі № 460/885/19.

За унормуванням ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 3 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що заява щодо стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст. ст. 243, 252, 310, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву адвоката Гуль Наталії Віталіївни, яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання Волинь-Бетон» про прийняття додаткового рішення у справі № 460/1496/19 задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Рівненській області (вул. Відінська, 12, м. Рівне, 33023, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання Волинь-Бетон» (вул. 8-го Березня, 35, м. Здолбунів, Рівненська обл. 35705, ) 2000 (дві тисячі) гривень понесених судових витрат на надання професійної правничої допомоги.

В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді О. М. Довгополов
Т. І. Шинкар