Справа № 240/10195/19
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/10195/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова О.Г.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

26 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
у серпні 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати індексації грошового забезпечення згідно рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року за справою № 0640/3966/18 в повному обсязі;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення згідно рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року у справі № 0640/3966/18 в сумі 22877,12 грн. з урахуванням проведених раніше виплат та із одночасною виплатою рівноцінної та повної компенсації суми утриманого податку з доходів фізичних осіб із нарахованої індексації;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 подати в місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду, відповідно до вимог статті 382 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року у справі № 0640/3966/18 йому було проведено виплату індексації грошового забезпечення, однак, з нарахованої суми відповідачем було утримано податок з доходів фізичних осіб та виплачено лише 3921,63 грн. індексації, що підтверджено довідкою військової частини НОМЕР_1 .

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Позивач, не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Також не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до статті 304 КАС України.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач вказав, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними. Також просив залишити рішення суду першої інстанції без змін в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

В силу положень пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційних скарг у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, наказом командира 20 окремого батальйону радіоелектронної боротьби (по особовому складу) №12-РС від 10 квітня 2018 року старшого прапорщика, ОСОБА_1 , начальника радіостанції зв`язку, звільнено з військової служби у запас, за станом здоров`я.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 101 від 11 травня 2018 року позивача із 11 травня 2017 року виключено зі списків особового складу, знято з усіх видів забезпечення

10 липня 2018 року позивач звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату сум індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по день звільнення включно.

Вказані обставини встановлено рішенням Житомирського окружного адміністративного суду, яке набрало законної сили, від 28 вересня 2018 року справа №0640/3966/18

Даним рішенням суду:

- визнано протиправним дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 11 травня 2018 року;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 11 травня 2018 року.

Згідно з довідкою, по справі №0640/3966/18 на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду нараховано індексації за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року у сумі 4871,58 грн. з присудженої суми стягнуто податок з доходів фізичних осіб в сумі 876,88 грн. та військовий збір в сумі 73,07 грн. (а.с. 13).

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частинами 2 та 2 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Преамбулою Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року № 1282-XII (далі - Закон №1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до статті 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону №1282-XII визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Положеннями статті 4 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Статтею 6 Закону №1282-XII встановлено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05 жовтня 2000 року № 2017-III індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, (далі - Порядок №1078), індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду 28 вересня 2018 року у справі № 0640/3966/18 визнано протиправним дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 11 травня 2018 року та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 11 травня 2018 року.

Вказана сума індексації була нарахована та виплачена позивачу.

Таким чином, порушені права та інтереси позивача щодо отримання належної йому суми індексації були захищені та відновлені на підставі судового рішення, яке набуло законної сили.

Колегія суддів вважає цілком обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відхилення доводів позивача про необхідність застосування у даних правовідносинах базового місяця для індексації - листопад 2015 року, з урахуванням того, що питання визначення базового місяця для індексації знаходиться в залежності від таких показників, як розмір прожиткового мінімуму за певні періоди, розмір коефіцієнту індексації пенсій тощо, які підлягають застосуванню відповідними органами, підприємствами, установами, організаціями при здійсненні відповідних розрахунків.

Крім того, підлягає також врахуванню й те, що згідно статей 5, 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", повноваження Міністерства оборони України відносно здійснення індексації грошового забезпечення є дискреційними, та у разі здійснення розрахунку індексації грошового забезпечення позивача за період січень 2016 року по лютий 2018 року із застосуванням певних методик та вірних показників для такої індексації судом, останній фактично перебере на себе відповідні функції, що не узгоджується з вимогами закону.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині.

Стосовно компенсації суми утриманого податку з доходів фізичних осіб із нарахованої індексації, колегія суддів виходить з наступного.

Встановлено, що позивач на день звільнення зі служби мав право на перерахунок та отримання індексації грошового забезпечення.

Проте, 11 травня 2018 року, у день виключення позивача зі списків особового складу йому не були виплачені вказані суми. Виплата грошових сум була здійснена не своєчасно, не в день виключення зі списків особового складу, а після набрання рішенням суду законної сили.

На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду по справі №0640/3966/18 позивачу нараховано індексації за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року у сумі 4871,58 грн. з присудженої суми стягнуто податок з доходів фізичних осіб в сумі 876,88 грн. та військовий збір в сумі 73,07 грн. (а.с. 13).

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі - Порядок № 44).

Цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).

Пунктом 2 зазначеного Порядку встановлено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Відповідно до пункту 3 Порядку виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Зі змісту пунктів 4, 5 вказаного Порядку вбачається, що виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Вказані положення кореспондуються з пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, відповідно до якого суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта, що відповідно до підпункту 165.1.10 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України звільнення від оподаткування податку на доходи фізичних осіб поширюється лише на військовослужбовців строкової служби та альтернативної служби, оскільки Порядком № 44 регулюється механізм щомісячної грошової саме компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, а не порядок звільнення осіб від оподаткування.

Крім того, в силу частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, військовослужбовці мають право на виплату компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення при звільненні з військової служби. Розрахунок з військовослужбовцями на день їх виключення зі списків особового складу повинен бути здійснений у повному обсязі.

При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 22 червня 2018 року у справі №812/1048/17, доводи відповідача про те, що на час виплати позивачу грошового забезпечення він втратив статус особи рядового і начальницького складу ОВС є необґрунтованими, оскільки несвоєчасна виплата грошового забезпечення (не в день звільнення та проведення розрахунку) сталася з вини самого відповідача. Також вказав, що механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, передбачає виплату такої компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб за місцем одержання грошового забезпечення одночасно з виплатою грошового забезпечення.

Враховуючи викладене, дії відповідача щодо утримання з суми визначеного йому за рішенням суду розміру грошового забезпечення та грошової допомоги при звільненні податку з доходів фізичних осіб є правомірними, тому позивач має право на виплату відповідної компенсації у розмірі суми такого податку.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що утриманий податок з доходів фізичних осіб в розмірі 876,88 грн. - підлягає компенсації позивачу у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманий з суми нарахованої індексації.

Щодо зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.

Подання відповідачем - суб`єктом владних повноважень до суду звіту про виконання рішення суду можливо виключно у випадку встановлення судового контролю за виконанням рішення.

Частиною першою статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу наведених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Проте, позивачем не наведено підстав та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для зобов`язання суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення та встановлювати судовий контроль за виконанням рішення суду в даній справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315, статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Ватаманюк Р.В. Полотнянко Ю.П.