Справа № 428/11947/19
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року справа №428/11947/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сухарька М.Г.,

суддів Блохіна А.А., Гайдара А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Поліцейського роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Борисевича Сергія Васильовича на додаткове рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 листопада 2019 року в справі № 428/11947/19 (головуючий І інстанції Баронін Д.Б., повний текст судового рішення складено та підписано 13 листопада 2019 року в м. Сєвєродонецьк) за позовом ОСОБА_1 до Поліцейського роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Борисевича Сергія Васильовича, Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Луганській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до поліцейського роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Борисевича Сергія Васильовича та Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Луганській області (далі відповідачі, поліція), в якому просив скасувати постанову від 04.10.2019 серії ЕАК № 1586940 про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено, внаслідок чого скасовано постанову поліцейського роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Борисевича Сергія Васильовича в справі про адміністративне правопорушення від 04.10.2019 серії ЕАК № 1586940 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а відповідну справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрито.

Позивач подав до суду першої інстанції заяву про розподіл судових витрат в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просив стягнути з Департаменту патрульної поліції витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Додатковим рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 листопада 2019 року заяву про розподіл судових витрат задоволено частково, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2500,00 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви про розподіл судових витрат.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що за приписами ст. 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за звернення до суду, тому стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним ціні позову. Окрім цього, апелянт звертає увагу суду, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами протиправність або бездіяльність відповідача та наявність причинно-наслідкового зв`язку між понесеною шкодою та діями поліції.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.

Відповідно до статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Досліджуючи надані документи, суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено в частині 5 ст. 134 КАС України, тобто розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч.ч. 2, 3 ст. 30 вищевказаного Закону).

Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію обґрунтованих дій позивача, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Але, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо однак, вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегія суддів зауважує про те, що в межах надання професійної правничої допомоги представник позивача проводив усні консультації впродовж 1 години, вивчав судову практику 1 година, здійснив підготовку позовної заяви та брав участь у судовому засіданні.

За приписами ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Доводи апелянта щодо не співмірності витрат ґрунтуються на тому, що характер спору передбачає звільнення позивача від сплати судового збору та недоведеності, що протиправні дії чи бездіяльність відповідача зумовили матеріальну шкоду, яка підлягає компенсуванню.

Колегія суддів спростовує це обґрунтування з огляду на таке.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (далі Закон № 3674-VI) судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Частиною 7 ст. 6 Закону № 3674-VI передбачено, що розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади (ст. 9 Закону № 3674-VI).

Главою 8 Розділу I Кодексу адміністративного судочинства України регламентовано процесуальні питання, пов`язані зі сплатою судового збору та розподілом судових витрат.

За приписами ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що розподіл судових витрат є частиною відновлення порушеного права, тому задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції правомірно здійснив розподіл судових витрат, стягнувши понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу з суб`єкта владних повноважень, Департаменту патрульної поліції.

При цьому, необхідно зазначити, що протиправність рішення відповідача (постанови від 04.10.2019 серії ЕАК № 1586940), а отже і дій поліції під час його прийняття, встановлена в судовому порядку. Необхідність звернення до суду зумовила понесенні ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу. Тому наявний причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідача та понесеними матеріальними витратами позивача.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо правильного врахування при вирішенні питання про відшкодування витрат критеріїв, відповідно до яких визначається розмір витрат на оплату послуг адвоката, встановлених частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, суд визнав, що сума витрат на правову допомогу в розмірі 2500,00 грн є співмірною та відповідає принципу розумності, саме така сума витрат, з урахуванням матеріалів справи та умов договору про правову допомогу, домовленості сторін, була фактичною. Отже розмір витрат є обґрунтованим.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статями 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Поліцейського роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Борисевича Сергія Васильовича на додаткове рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 листопада 2019 року в справі № 428/11947/19 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 листопада 2019 року в справі № 428/11947/19 залишити без змін.

Повний текст судового рішення складено та підписано 23 грудня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання колегією суддів і не може бути оскаржена.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

А. А. Блохін

А. В. Гайдар