Справа № 440/3110/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 р. Справа № 440/3110/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Калитки О. М. , Старосуда М.І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк по справі № 440/3110/19

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України , Полтавського обласного військового комісаріата

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі відповідач-1, МО України) та ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач-2, Полтавський ОВК) , в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 47 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, №40 від 23 березня 2019 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно подати висновок за формою та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства оборони України про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно із Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (а.с.5-15).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії повністю.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із записами у військовому квитку серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 09 травня 1982 року по 19 червня 1984 року проходив дійсну строкову службу, а у період з 02 червня 1986 року по 08 вересня 1986 року приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.16, 29).

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_2 від 25 грудня 1992 року №1555 ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 02 червня 1986 року по 04 вересня 1985 року у складі в/ч НОМЕР_2 (а.с.49).

В експертному висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв`язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС № 8768 від 16 квітня 2018 року зазначено, що захворювання ОСОБА_1 пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 28).

З 23 квітня 2018 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, про що видано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0564869 від 24 квітня 2018 року (а.с. 44).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року у справі № 1640/2642/18, що набрало законної сили 16 жовтня 2018 року та в частині встановлених обставин має преюдиційне значення для суду в силу вимог частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що 07 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся зі заявою до Полтавського ОВК щодо складання висновку про призначення йому одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, та направлення висновку на комісію Міністерства оборони України. Листом Полтавського ОВК від 21 травня 2018 року № 12/1088 позивача із посиланням на пункт 6 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військослужбовців та членів їх сімей" повідомлено про відсутність у нього права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому інвалідності поза межами тримісячного строку після закінчення зборів (на збори призваний 01 лютого 1986 року по 08 вересня 1986 року, інвалідність встановлена 23 квітня 2018 року) (а.с. 31 -34).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року у справі № 1640/2642/18 визнано протиправною та скасовано відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у складанні висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, яка оформлена листом від 21 травня 2018 року № 12/1088, та зобов`язано Полтавський обласний військовий комісаріат скласти та надіслати Міністерству оборони України висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, визначеної пунктом 4 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві разом з документами, надання яких передбачено чинним законодавством України (а.с. 34).

05 листопада 2018 року ОСОБА_1 повторно звернувся зі заявою до Полтавського ОВК щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 42).

На виконання рішення суду ІНФОРМАЦІЯ_2 надіслав до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги №12/2776 від 12 листопада 2018 року, в якому зазначив, що ОСОБА_1 не має права на отримання одноразової грошової допомоги. До вказаного висновку додано документи, а саме: заяву ОСОБА_1 ; копії рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року у справі №1640/2642/18 та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року у справі №1640/2642/18; копії довідок МСЕК серії АВ №0564273 та серії АВ №0564869; копію витягу з протоколу ВЛК про встановлення причинного зв`язку поранення (травми, контузії, каліцтва); копію довідки УСЗН виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради; копію військового квитка; копію довідки про призов (проходження військової служби); копію посвідчення інваліда війни; копії паспорта серії НОМЕР_3 та ідентифікаційного коду, а також згоду на обробку персональних даних (а.с. 39).

Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом № 40 від 29 березня 2019 року (пункт 47), громадянину ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 6 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки ОСОБА_1 , якого 19 червня 1986 року звільнено зі строкової військової служби та який у 1986 році брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській ЧАЕС як військовозобов`язаний, встановлено інвалідність ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, - 23 квітня 2018 року, тобто понад 3-місячний термін після закінчення зборів (а.с.40).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має право на одноразову грошову допомогу на підставі пункту 6 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку із тим, що інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи встановлено, що позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 02 червня 1986 року по 04 вересня 1985 року у складі в/ч 61511 (а.с.49). 23 квітня 2018 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25 березня 1992 року (далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до статті 41 вказаного Закону виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

20 грудня 1991 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною першою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20 грудня 1991 року (далі Закон № 2011-XII) встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 цього Закону порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог вказаного закону, Кабінетом Міністрів України затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Згідно з пунктом 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв`язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС № 8768 від 16 квітня 2018 року встановлено, що захворювання ОСОБА_1 пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 28), а відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0564869 від 24 квітня 2018 року (а.с. 44), 23 квітня 2018 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Наведені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, наведеної у постановах від 25 травня 2018 року у справі № 729/426/17 та від 20 червня 2018 року у справі №806/750/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пунктів 4 та 6 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції Закону № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року, яка діяла на момент встановлення інвалідності позивачу) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

4) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;

6) встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Аналогічним чином врегульовано питання отримання одноразової грошової допомоги й абзацом першим підпункту 3 пункту 6 Порядку №975.

Аналізуючи вищенаведені норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що умови набуття особою права на призначення та виплати одноразової грошової допомоги розрізняються залежно від її статусу та виду військової служби, яку проходила особа під час отримання поранення (контузії, травми або каліцтва) чи захворювання або настання нещасного випадку.

Так, військовослужбовці мають право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з моменту встановлення інвалідності безвідносно до строку, який минув з моменту звільнення особи з військової служби до встановлення інвалідності, а військовозобов`язані, яких призвано на спеціальні збори, мають право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 6 частини другої статті 16 вказаного Закону, з моменту встановлення інвалідності у разі, якщо інвалідність, яка настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження спеціальних зборів, встановлена не пізніше ніж через три місяці після закінчення цих зборів.

При цьому згідно із частиною третьою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військовозобов`язані та резервісти вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, служби у військовому резерві, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", указами Президента України.

Таким чином, виконання особою військового обов`язку як військовослужбовцем та як військовозобов`язаним розмежовує Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до частини дев`ятої статті 1 цього Закону щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Частиною шостою статті 2 цього ж Закону встановлено види військової служби, до яких належать: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Отже, саме Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначає осіб, які належать до "військовослужбовців" та осіб, які є "військовозобов`язаними" в цілях застосування статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що в цілях застосування статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" слід керуватися поняттям "військовослужбовці", яке містить стаття 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28 лютого 1991 року /далі Закон №796-XII/ учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з приміткою до статті 10 вказаного Закону тут та надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Статтею 40 Закону №796-XII визначено, що військовослужбовцям, які несуть службу на територіях радіоактивного забруднення, підвищення оплати праці провадиться шляхом нарахування на оклади грошового утримання надбавок, встановлених статтею 39 цього Закону. Військовозобов`язаним, вільнонайманим, призваним та направленим для ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а також тим, які несуть службу на території радіоактивного забруднення, оплата праці провадиться згідно із статтею 39 цього Закону за всі календарні дні роботи на підставі довідки, яка надається військовою частиною.

Таким чином, примітка до статті 10 Закону №796-XII відносить до військовослужбовців різного роду осіб, причетних до військової служби, в тому числі і військовозобов`язаних, лише для цілей цього Закону, зокрема, з метою визначення осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Між тим, навіть стаття 40 вказаного Закону не ототожнює поняття "військовозобов`язані" та "військовослужбовці".

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що будучи в статусі військовозобов`язаного під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, позивач не відноситься до військовослужбовців, а тому не має право на отримання одноразової грошової допомоги на умовах та в порядку, визначеному для військовослужбовців пунктом 4 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" .

Наведені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, наведеної у постановах від 15 березня 2019 року у справі №823/2144/17 та від 15 травня 2019 року у справі №806/1969/18, від 17.10.2019 у справі № 285/1206/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача в апеляційній скарзі на висновки, викладені в рішенні Конституційного Суду України № 1-р(II)/2019 від 25 квітня 2019 року у справі № 3-14/2019(402/19, 1737/19), оскільки вони стосуються положення частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII щодо питання призначення та перерахунку пенсії, а не виплати одноразової грошової допомоги. Крім того, у вказаному рішенні Конституційного Суду України не здійснювався аналіз положень Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", які й регулюють спірні правовідносини у цій справі.

З матеріалів справи встановлено, що позивач у 19.07.1984 року був звільнений в запас, відповідно до копії військового білету НОМЕР_1 (а.с.29). У 1986 році, як військовозобов`язаний був призваний на військові збори і в період з 2.06.1986 по 08.09.1986 брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Таким чином, колегія суддів зазначає що будучи в статусі військовозобов`язаного під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, позивач не відноситься до військовослужбовців, а тому не має право на отримання одноразової грошової допомоги на умовах та в порядку, визначеному для військовослужбовців пунктом 4 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Аналогічний підхід до застосування вищенаведених норм висловлено, зокрема, й у постановах Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі №823/2144/17 та від 15 травня 2019 року у справі №806/1969/18.

Умови отримання одноразової грошової допомоги для військовозобов`язаних визначені пунктом 6 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не має право на одноразову грошову допомогу у разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження, з огляду на наступне.

Умовами призначення і виплати, визначеним особам, відповідно до пункту 6 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності є:

1) інвалідність настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), при виконанні обов`язків військової служби, або

2) інвалідність настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Таким чином, аналізуючи норми пункту 6 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за другою із вищевказаних умов встановлено обмеження тримісячним строком.

Таким чином, пунктом 6 частини другої статті 16 Закону №2011-XII для військовозобов`язаних, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право таких військовозобов`язаних на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності після спливу трьох місяців від дня закінчення зборів, права на отримання одноразової грошової допомоги у військовозобов`язаних, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, не виникає.

Наведені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, наведеної у постановах від 15 березня 2019 року у справі № 823/2144/17, від 05 серпня 2019 року у справі №2340/4995/18, від 03 вересня 2019 року у справі №2540/3070/18, від 17.10.2019 у справі № 285/1206/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 02 червня 1986 року по 04 вересня 1985 року у складі в/ч 61511, а ІІ група інвалідності йому встановлена 23.04.2018, тобто понад тримісячний строк з дня закінчення зборів.

А відтак, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги на підставі пункту 6 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що Міністерство оборони України, відмовляючи позивачеві у призначенні одноразової грошової допомоги, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 по справі № 440/3110/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Калитка М.І. Старосуд