Справа № 460/1583/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/12186/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Костопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя(і) у І інстанції Борискін С.А.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 16 жовтня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

02 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому після уточнення своїх вимог просила:

- визнати протиправною відмову Костопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (далі - ОУ ПФУ), правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - ГУ ПФУ), від 07 листопада 2018 року № 1986/04 у призначенні їй пенсії за віком через незарахування до загального стажу роботи періоду роботи у Фермерському господарстві « Федаса Віктора Васильовича » з 17 липня 2018 року, де було відпрацьовано 13,26,25,7 людино-днів;

- зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком та зарахувати до загального стажу її роботи період роботи у Фермерському господарстві « Федаса Віктора Васильовича » з 17 липня 2018 року, де було відпрацьовано 13,26,25,7 людино-днів.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 460/1583/19 позов було задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що посилання відповідача на документальну непідтвердженість виконання ОСОБА_1 роботи у Фермерському господарстві « Федаса Віктора Васильовича », нарахування їй заробітної плати та відрахування з фонду заробітної плати податків і зборів спростовуються належним чином засвідченими копіями табелів обліку використання робочого часу з липня 2018 року по жовтень 2018 року, звіту про площі та валові збори сільськогосподарських культур, ягід і винограду на 01 грудня 2018 року, звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки,компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з липня по жовтень 2018 року, а також квитанціями про сплату податку за вказаний період. Доказів недійсності чи скасування вказаних документів відповідачем надано не було.

Одночасно судом першої інстанції було зроблено висновок, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист. Обставини щодо здійснення досудового розслідування за фактом вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, про що 27 листопада 2018 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не могли бути відомі відповідачу на час прийняття оспорюваного рішення від 07 листопада 2018 року та покладені у його основу.

У апеляційній скарзі ГУ ПФУ просить рішення суду першої інстанції у справі скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги пропуск позивачкою строку звернення до суду, що є підставою для залишення позовної заяви без розгляду. Окрім того, судом не дано належної оцінки акту перевірки достовірності документів про факт роботи та постійну зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції, що необхідно для призначення пенсії згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Оскільки фермерське господарство не вело господарської діяльності, то позивачка не могла виконувати будь-яку роботу, а записи у її трудовій книжці мають фіктивний характер.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 09 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до ОУ ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», як постійно зайнята особа у виробництві сільськогосподарської продукції у Фермерському господарстві « Федаса Віктора Васильовича ».

07 листопада 2018 року відповідач листом за № 1986/04 повідомив ОСОБА_1 про відмову у призначенні пенсії з огляду на те, що за даними акта перевірки достовірності документів про факт роботи та постійну зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції для призначення пенсії згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» № 86 від 24 жовтня 2018 року у Фермерському господарстві « Федаса Віктора Васильовича » відсутні первинні чи будь-які інші документи, що підтверджують ручне прополювання, просапування та збирання технічних культур, а також склади для їх зберігання. Окрім того, документально не підтверджено нарахування заробітної плати та відрахування з фонду заробітної плати податків і зборів. Всупереч статті 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) трудова книжка позивачки у господарстві відсутня. Відтак, оскільки первинними документами не підтверджено факт постійної зайнятості ОСОБА_1 у виробництві сільськогосподарської продукції у Фермерському господарстві « Федаса Віктора Васильовича », призначити їй пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 7 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» немає підстав.

Позивачка не погодилася із відмовою у призначенні їй пенсії та звернулася до суду за захистом своїх прав із адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058).

Як встановлено пунктом 7 частини 2 статті 114 Закону № 1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається жінкам, які працюють у сільськогосподарському виробництві та виховали п`ятьох і більше дітей, - незалежно від віку і трудового стажу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів від 16 травня 1992 року № 244, прийнятої на виконання пункту 7 частини 2 статті 114 Закону № 1058, установлено, що жінкам, які працюють в сільськогосподарському виробництві та виховали п`ятеро або більше дітей до 14-річного віку, в тому числі усиновлених, пенсії на пільгових умовах призначаються незалежно від віку та наявного трудового стажу. Право на пенсію на вказаних у пункті І цієї постанови пільгових умовах мають жінки, які зайняті на постійній роботі у сільськогосподарському виробництві у колгоспах, державних господарствах, міжгосподарських підприємствах, кооперативах, орендних колективах, а також в фермерських та інших господарствах незалежно від форм власності та господарювання. Обчислення заробітку, призначення та виплата таких пенсій провадяться відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, основними умовами для призначення жінці пенсії, передбаченої пунктом 7 частини 2 статті 114 Закону № 1058, є:

- виховання нею не менше п`яти дітей (в тому числі усиновлених), причому остання дитина має досягти 14-річного віку;

- зайнятість на постійній роботі у сільськогосподарському виробництві на час звернення за призначенням пенсії.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі - Порядок № 637), трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять і відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відтак, зазначеним Порядком № 637 передбачено надання уточнюючих довідок про підтвердження трудового стажу лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

При цьому судом першої інстанції встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці позивачки з 17 липня 2018 року ОСОБА_1 прийнято на роботу до Фермерського господарства «Федаса Віктора Васильовича» підсобним робітником по вирощуванню та переробці сільськогосподарської продукції на повний робочий день. Будь-яких виправлень чи неточностей такий запис не містить.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Згідно із приписами частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відтак, апеляційний суд не приймає до уваги посилання апелянта на здійснення досудового розслідування за фактом внесення ОСОБА_2 завідомо неправдивих відомостей у документи Фермерського господарства « Федаса Віктора Васильовича », відомості про що були внесені 27 листопада 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки такі обставини не були враховані при прийнятті оспорюваного рішення відповідача, а також відсутні будь-які дані, що вказані дії стосувалися саме позивачки ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Щодо твердження скаржника про пропуск позивачем строку звернення до суду, апеляційний суду зазначає таке.

Відповідно до статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як слідує з позовної заяви ОСОБА_1 , предметом даного адміністративного позову є визнання протиправною відмови в призначенні їй пенсії, що викладена в листі ОУ ПФУ від 07 листопада 2018 року за № 1986/04.

Відповідно до матеріалів справи лист, яким позивачці було відмовлено у призначенні пенсії, відповідачем подано у поштове відділення тільки 03 січня 2019 року, про що свідчить відбиток поштового штемпеля (а.с. 13). Таким чином, про відмову в призначенні пенсії позивачка могла дізнатися лише після 03 січня 2019 року. При цьому з позовом до адміністративного суду ОСОБА_1 звернулася 02 липня 2019 року, тобто в межах строку, передбаченого чинним законодавством.

Отже, твердження ГУ ПФУ про пропущення позивачкою строку звернення до суду є голослівним і нічим не підтверджене.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи ГУ ПФУ висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного ним рішення суду.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 460/1583/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 23 грудня 2019 року.