Справа № 175/3931/19
Суддя: Бойко О. М.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 175/3931/19
Провадження № 2-а/175/71/19
РІШЕННЯ

Іменем України

17 грудня 2019 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Бойко О.М.

при секретарі судового засідання Філоненко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці ДФС Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову зазначає, що постановою в справі про порушення митних правил №2087/20900/19 від 28 травня 2019 року його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст. 485 Митного кодексу України та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2 135 701, 86 грн. На думку позивача зазначена постанова є противоправною та підлягає скасуванню. Так, складення протоколу про порушення митних правил відбулося за відсутності позивача та без повідомлення останнього про дату, час та місце розгляду справи, що позбавило ОСОБА_1 можливості реалізувати надані йому права, які передбачені ч.1 ст.498 Митного кодексу України, що є беззаперечною підставою для скасування постанови в справі про порушення митних правил.

Представник позивача надала суду заяву про слухання справи за її відсутності, адміністративний позов підтримує у повному обсязі та просить суд визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил №2087/20900/19 від 28 травня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст. 485 Митного кодексу України та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2 135 701, 86 грн.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. 20.11.2019 року через канцелярію суду надано відзив на позов, відповідно до якого Львівська митниця ДФС Державної фіскальної служби України адміністративний позов не визнає у зв`язку з правомірністю притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення митних правил - ч.1 ст. 485 Митного кодексу України.

У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.4 ст. 229 КАС України).

Враховуючи неявку всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч.4 ст. 229 КАС України.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 90 КАС України, дійшов до наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (ст.5 КАС України).

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1, 2. ст.9 КАС України).

Відповідно до ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному КАС України. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників (ст. 78 КАС України).

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

30 вересня 2019 року позивач ОСОБА_1 отримав поштою постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.08.2019 року ВП №59924018.

Зазначене виконавче провадження відкрито 29.08.2019 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на підставі заяви про примусове виконання постанови Львівської митниці ДФС №2087/20900/19 від 28.05.2019 року про стягнення штрафу в розмірі 2 135 701,86 грн.

01 жовтня 2019 року представник ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, в тому числі з постановою у справі про порушення митних правил №2087/20900/19 від 28 травня 2019 року.

Відповідно до вказаної постанови, 12 вересня 2017 року для здійснення митного оформлення товару «Одяг та взуття, що були у використанні» було подано електронну митну декларацію № UA 209180/2017/14237 від 12.09.2017 року. Як підставу для митного оформлення вказаної митної декларації подано товаросупровідні документи, а саме: договір купівлі-продажу invoice №0042 від 11.09.2017 року, СМR №15363 від 11.09.2017 року, carnet Tir UX77754054 від 11.09.2017 року. Згідно даних товаросупровідних документів продавцем товару є STILEBERG TRADE (145 Kilmarnok Road, Glasgow, Scotland, G41, 3JA) покупцем ТОВ «РЕГІОН ТЕХ КОМ» (49000, м. Дніпро, вул. 20-Перемоги, 31/108), а вартість товару становить 25 130 доларів США.

За результатами митного оформлення товар випущено у вільний обіг на митній території України.

19.12.2017 року у зв`язку з наявністю підстав для підозри щодо автентичності поданих ТОВ «РЕГІОН ТЕХ КОМ» документів Департаментом адміністрування митних платежів ДФС України скеровано запит до митних органів Королівства Бельгія щодо перевірки автентичності документів, які були підставою для митного оформлення товарів за митною декларацією №UА209150/2017/110269 (продавець Textiles Trading and Recining Compan y OU, вантажовідправник NWS BELGIUM SPRL). Листом від 02.07.2018 року № 18/8/000034 у відповідь на вказаний запит митною адміністрацією Королівства Бельгія повідомлено наступне:

- компанія NWS BELGIUM SPRL не експортувала товари за вищевказаною митною декларацією;

- компанія NWS BELGIUM SPRL не може пояснити, чому її вказано вантажовідправником та не може надати підтверджуючі документи;

*компанія Textiles Trading and Recining Compan y OU невідома компанії NWS BELGIUM SPRL;

*зі слів керуючого компанії NWS BELGIUM SPRL у вересні 2017 року компанія відправила товари в Україну на адресу ТОВ «ТРАНСМЕСС» (вартість товару - 107 500,00 Євро).

З метою перевірки законності ввезення вказаної зовнішньоекономічної операції, Львівською митницею ДФС підготовлено проект запиту до митних органів республіки Польща (лист від 25.09.2018 року №2673/8/13-70-20/35), на який отримано відповідь (лист Департаменту організації протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії ДФС України від 26.11.2018 №36817/7/99-99-20-02-01-17), якою митні органи РП підтверджують вивезення 12.09.2017 року з території Євросоюзу згідно книжки UX77754054 товару «Одяг та взуття, що були у використанні». Товар був оформлений у митний процедурі в Бельгійському митному органі.

Відповідно до службової записки УАМП Львівської митниці ДФС від 03.04.2019 року №1860/13-70-19/44 сума несплачених митних платежів, які б мали бути сплачені при ввезені на митну територію України товару «Одяг та взуття, що були у використанні» і оформленого за ВМД № UА 209180/2017/14237 від 12.09.2017 року з урахуванням різниці вже сплачених митних платежів станом на дату здійснення митного оформлення становить 711 900,62 грн.

28 травня 2019 року відповідачем прийнято постанову у справі про порушення митних правил №2087/20900/19, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2 135 701,86 грн.

Так, постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в поряду, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (ч.1 ст. 529 Митного Кодексу України).

Частиною 1 статті 25 КАС України встановлено, що адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених КАС України.

Порушення митних правил, у разі відсутності ознак кримінального правопорушення, є різновидом адміністративної відповідальності.

Відповідно до предметної юрисдикції за правилами визначеними с. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні, у тому числі, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Кодексом адміністративного судочинства України не визначено виключної підсудності справ щодо оскарження постанов митниці у справах про порушення митних правил, а тому позивач має право звернутись до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою ( АДРЕСА_1 ), що знаходиться на територіальній юрисдикції Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

Позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови) (ч. 2 статті 286 КАС України).

Як встановлено судом, позивач дізнався про наявність оскаржуваної постанови 30 вересня 2019 року, та 01 жовтня 2019 року його представник ознайомився з змістом оскаржуваної Постанови, а тому строк для оскарження постанови в справі про порушення митних правил №2087/20900/19 від 28 травня 2019 року пропущено з об`єктивних причин, які не залежали від волі позивача.

На виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.10.2019 року, відповідачем надано лист адресований позивачу ОСОБА_1 від 22.03.2019 року №5900/10/13-70-20/38 з пропозицією прибути до Львівської митниці ДФС до 04.04.2019 року для участі під час складення протоколу про порушення митних правил та список поштових відправлень як доказ направлення вищевказаного листа.

Абзацом двадцять сьомим пункту 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року N 270, визначено, що документом, який підтверджує надання послуг поштового зв`язку, є розрахунковий документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів, розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

З аналізу зазначеної норми вбачається, що розрахунковий документ, виданий поштовим відділенням, є доказом надання (оплати) послуг поштового зв`язку, проте він не дає можливості перевірити вміст поштового відправлення і не містить повної адреси одержувача.

Вміст поштового відправлення містить бланк опису вкладення, який згідно з пунктом 61 Правил надання послуг поштового зв`язку заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові.

З огляду на викладене належним доказом надіслання суб`єктом владних повноважень листа від 22.03.2019 року №5900/10/13-70-20/38 ОСОБА_1 може бути опис вкладення разом з розрахунковим документом.

Жодних доказів щодо дати вручення вищевказаного листа ОСОБА_1 відповідачем не надано.

Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів отримання позивачем копії листа від 22.03.2019 року № 5900/10/13-70-20/38.

Також, до матеріалів судової справи відповідачем надано лист від 14.05.2019 року №1942/ДЗН/13-70-20/29 щодо направлення протоколу та список поштових відправлень як доказ направлення вищевказаного листа.

Проте, жодних доказів щодо дати вручення вищевказаного листа ОСОБА_1 або повідомлення із зазначенням причин невручення відповідачем не надано.

Будь-які докази направлення ОСОБА_1 постанови у справі про порушення митних правил №2087/20900/19 від 28 травня 2019 року взагалі відсутні в матеріалах справи.

Зі змісту ст. 458 Митного Кодексу України вбачається, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Статтею 486 Митного Кодексу України визначено, що завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 498 Митного Кодексу України, особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у органі доходів і зборів або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у органі доходів і зборів та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови органу доходів і зборів, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Згідно із ст. 489 Митного кодексу України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил (526 Митного кодексу України).

У ст. 531 Митного Кодексу України визначені підстави для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил: відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Із змісту наведених норм слідує, що безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, що має місце в розглядуваному випадку, є окремою самостійною і достатньою підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил.

Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення Митного кодексу України містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації митними органами (їх посадовими особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про порушення митних правил за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Так, складення протоколу про порушення митних правил відбулося за відсутності позивача та без повідомлення останнього про дату, час та місце розгляду справи, що позбавило ОСОБА_1 можливості реалізувати надані йому права, які передбачені ч.1 ст.498 Митного кодексу України, що є беззаперечною підставою для скасування постанови в справі про порушення митних правил.

Окрім цього, відповідно до положень ст.485 Митного Кодексу України, заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Відповідно дост.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Аналізуючи зміст наведених вище норм можна зробити висновок про те, що склад правопорушення, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, передбачає, з поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено статтею 485 Митного кодексу України, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Таким чином, дії винної особи повинні характеризуватися такою формою вини як прямий умисел, а також переслідувати особливу мету - ухилення від сплати податків та зборів або зменшення їх розміру. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі №759/360/17 (адміністративне провадження №К/9901/60666/1).

Проте, єдиною підставою та головним доказом для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.485 Митного Кодексу України слугувала отримана інформація від відповідних органів Польщі.

Львівська митниця ДФС, взявши до уваги єдиним і беззаперечним доказом документи польських митних органів, не надала уваги тим фактам, що у документах, що подані для митного оформлення в Республіці Польща, вказано продавцем та покупцем товару осіб, відмінних від тих, що вказані у митній декларації № UA 209180/2017/14237 від 12.09.2017 року, існує відмінність в вазі товару; в порушення митного законодавства відповідач не перевірив обставин завершення експорту товару; для усунення сумнівів не вчинив запитів відповідним компаніям, які фігурують відправниками товару в польських документах та у документах, поданих до митного оформлення декларантом.

Експортна декларація доводить лише факт початку процедури оформлення експорту транспортних засобів в Польщі, однак жодним чином не виключає можливості переходу прав на товар після такого оформлення до інших осіб, в тому числі, до продавця, зазначеного в поданих позивачем до митного оформлення документах.

Самі по собі документи митних органів Польщі не є виключними, беззаперечними і визначальними доказами винуватості ОСОБА_1 у порушенні митних правил та не доводять наявності у його діях умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів шляхом надання неправдивих відомостей щодо вартості товару та його відправника.

Також в оскаржуваній постанові посадова особа митниці жодним чином не обумовила підстав надання переваги в доказовій силі документам польських митних органів, ніж тим, що подані до митного оформлення на Львівській митниці ДФС.

Аналіз доказів по справі свідчить, що належних, допустимих і достатніх доказів про наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.485 Митного Кодексу України, не здобуто, висновки відповідача ґрунтуються виключно на припущеннях, що в силу ст.62 Конституції України є неприпустимим, так як жодними належними і допустимими доказом не підтверджені.

В п.2 ч.2 ст.351 Митного Кодексу України передбачено, що надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться - є підставою для проведення документальної невиїзної перевірки.

Проте, як вбачається з наданих матеріалів справи в порушення вимог п.2 ч.2 ст.351 Митного Кодексу України митний орган не провів документальну невиїзну перевірку.

Крім того, оскаржувана постанова прийнята відповідачем поза межами строків, передбачених статтею 467 Митного Кодексу України, що у свою чергу, виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил та накладення на нього адміністративного стягнення.

Частиною першою ст. 522 Митного кодексу України визначено, що справи про порушення митних правил, передбачені ст.468-470,474,475,477-481, 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.

Відповідно до положень частини першої ст.523 Митного кодексу України від імені митниць справи про порушення митних правил розглядаються керівниками цих митниць або їх заступниками.

За правилами ст. 467 Митного кодексу України якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст. 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені ст. 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Аналіз змісту наведених норм свідчить про те, що порушення митних правил, передбачене ст. 485 Митного кодексу України, є триваючим, а тому адміністративне стягнення за його вчинення може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цього правопорушення.

Ст. 488 Митного кодексу України визначено, що провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Згідно зі статтею 491 Митного кодексу України підставами для порушення справи про порушення митних правил є: безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил; офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що здійснюють види контролю, зазначені у частині першій ст. 319 цього Кодексу; офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.

Відповідно до частини першої ст. 494 Митного кодексу України про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Як свідчать матеріали справи зі змісту протоколу про порушення митних правил від 28.05.2019 року №2087/20900/19, відповідач дійшов висновку про наявність у діях позивача ознак порушень митних правил, передбаченого ч.1 ст.485 Митного кодексу України, на підставі листа митного органу Королівства Бельгія від 02.07.2018 року №18/8/000034, (отриманий 03.07.2018 року), в яких міститься інформація щодо ціни ввезеного у вересні 2017 року на територію України товару.

Таким чином, фактично днем виявлення Львівською митницею ДФС порушення митних правил ТОВ «РЕГІОН ТЕХ КОМ»», в особі його директора - Масалова Є.М., що полягало в заявлені в митній декларації неправдивих відомостей щодо митної вартості товару, є 03 липня 2018 року - день отримання відповідачем листа від 02.07.2018 року №18/8/000034 від митних органів Королівства Бельгія.

Натомість постанова у справі про порушення митних правил відносно позивача за даним фактом прийнята лише 28 травня 2019 року, тобто поза межами шестимісячного строку, визначеного статтею 467 Митного кодексу України.

Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі №461/7815/16-а (адміністративне провадження №К/9901/43152/18).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів отримання позивачем копії цього протоколу, а також доказів повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи, що позбавило останнього можливості реалізувати надані йому права, які передбачені ч.І ст.498 МК України. Отже, відповідачем не дотримано вимог щодо своєчасного, всебічного, повною та об`єктивного з`ясування обставин справи, обмежено позивача у реалізації прав, передбачених Митним кодексом України, не дотримано вимог чинного законодавства та принципів, передбачених статтею 2 КАС України, що є беззаперечною підставою для скасування постанови в справі про порушення митних правил.

Аналіз наявних документів в матеріалах справи свідчить, що контролюючим органом взагалі не досліджувались наявність прямого умислу та переслідування подібної мети в діях позивача. Лист митних органів Королівства Бельгія від 02.07.2018 року № 18/8/000034 та лист митних органів Республіки Польща від 05.11.2018 року, на які посилається митний орган в якості підтвердження вини позивача, вину останнього не підтверджують. Постанова Верховного Суду від 13 листопада 2018 року у справі №607/2399/17 (адміністративне провадження №К/9901/35332/18).

Так, підставою для складання протоколу про порушення митних правил та головним доказом для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.485 Митного кодексу України слугували лист митних органів Королівства Бельгія від 02.07.2018 року № 18/S/000034 та лист митних органів Республіки Польща від 05.11.2018 року, без жодного обґрунтування стосовно причетності ОСОБА_1 до оформлення митної декларації 17ВЕЕ513 та складення первинних документів (продавець - ОСОБА_2 , покупцем зазначено ТОВ «ТРАНСМЕСС»).

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про міжнародне приватне право" від 3 червня 2005 року №2709-ІV документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Існує два способи такого засвідчення: консульська легалізація та проставлення апостиля.

Документи, використані відповідачем при винесенні спірної постанови, а саме лист митної адміністрації Королівства Бельгія та Республіки Польща, жодним чином не легалізовані (відсутній апостиль), що унеможливлює підтвердження автентичності такого документа на предмет ідентифікації органу, що його видав та посадової особи, яка його підписала.

Також, зі змісту листа митних органів Королівства Бельгія від 02.07.2018 року № 18/8/000034 неможливо встановити достовірність його змісту та підтвердження будь-яких обставин, на які посилається відповідач, оскільки лист не перекладено на державну мову, а тому він не відповідає вимогам, що пред`явлені до доказів ст.495 Митного кодексу та ст.72 КАС України та не може вважатися допустимим доказом по справі про порушення митних правил. Аналогічна позиція викладена в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2019 року у справі № 857/878/19.

Крім цього, при укладенні договору між STILEBERG TRADE та ТОВ «РЕГІОН ТЕХ КОМ» було досягнуто усіх істотних умов, укладені договори повністю узгоджуються, є логічними та відповідають видам діяльності, якими займаються вищевказані підприємства. Також, звертаємо увагу, що зазначений договір, укладений між позивачем та контрагентом є чинним, ніким не скасований, а його виконання підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, що знаходяться в матеріалах справи. Вищевказані документи розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності. Жодних доказів щодо спростування достовірності поданих уповноваженою особою ТОВ «РЕГІОН ТЕХ КОМ» документів до митного оформлення відповідачем не надано.

Під час процедури митного оформлення задекларовано митну вартість товару з урахуванням, коригування митної вартості митним органом і сплачено суми митних платежів на підставі первинних документів. Відтак, позивачем виконані митні і податкові зобов`язання під час здійснення митних процедур. Додаткових досліджень податковими та митними органами не проводилося, а інформація, отримана від уповноважених органів іноземних держав, стосувалася факту ймовірної підробки документів, однак матеріалами справи не зазначено та не обґрунтовано, чому саме документи між STILEBERG TRADE та ТОВ «РЕГІОН ТЕХ КОМ» є недостовірними. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №817/1107/17.

З урахуванням наведеного, є наявними правові підстави для скасування спірної постанови відповідно до п. 1 ч.1 ст.531 Митного кодексу України.

Згідно із п.1 ч.1 ст.50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.55 Митного кодексу України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до. так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Крім того, копії товаросупровідних документів, що були надані відповідачем на виконання ухвали суду про забезпечення доказів у справі, а саме INVOICE (а.с. 87-88) та CARNET TIR серії НОМЕР_1 (а.с. 98) взагалі нерозбірливі, що також дає суду підстави дійти висновку про неправомірність дії відповідача при притягненні позивача до адміністративної відповідальності.

Відтак, самостійне визначення управлінням адміністрування митних платежів Львівської митниці ДФС розміру таких платежів на підставі лише листів митних органів іноземних держав (без дослідження первинних документів) не відповідає положенням Митного кодексу України щодо процедури коригування такої вартості.

Отже, сукупність наведених обставин дає підстави для визнання оскаржуваної постанови протиправною та її скасування.

Суд не бере до уваги доводи представника Львівської митниці ДФС Державної фіскальної служби України, зазначені у відзиві на позов, оскільки ці доводи спростовані вищенаведеним.

Враховуючи викладене вище, позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Митний кодекс України дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про порушення митних правил і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції. Аналогічна позиція наведена у постанові 13 квітня 2018 року у справі №166/616/17 (касаційне провадження №К/9901/44149/18).

Відповідно до ст. 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, що підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до КАС України, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 7, 8, 91,10, 13, 14, 15, 19,20, 22, 25, 77, 78,90, 229, 242, 286 КАС України, суд,ст. ст. 351, 458, 461, 485, 486, 489, 498, 526, 529, 533, 531, 539 Митного Кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил №2087/20900/19 від 28 травня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст. 485 Митного Кодексу України та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2 135 701, 86 грн.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати віднести за рахунок коштів державного бюджету.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його винесення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу

Суддя О.М. Бойко