Справа № 420/237/19
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/237/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в якому позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд визнати протиправною відмову головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо проведення ОСОБА_1 перерахунку призначеної (з 21.12.2017 року) пенсії; зобов`язати відповідача перерахувати призначену пенсію позивачу починаючи з 21 грудня 2017 року з включенням до складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія: щомісячної додаткової грошової винагороди (60%), надбавки за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці (10%), винагороди за бойове чергування, винагороди за участь в АТО, з яких було сплачено єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне (пенсійне) страхування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому з 21.12.2017 року було призначено пенсію за вислугу років в розмірі 65% від розміру грошового забезпечення. При цьому при призначенні пенсії відповідачем було враховано такі складові його грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військове звання, процентну надбавку за вислугу років, надбавку за виконання особливо важливих завдань (50%), премію (450%).

Водночас додаткові види грошового забезпечення, а саме щомісячну додаткову грошову винагороду (60%), надбавку за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці (10%), винагороду за бойове чергування, винагороду за участь в АТО, з яких було сплачено єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне (пенсійне) страхування, головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області враховано при призначенні пенсії не було.

Не погоджуючись із вищезазначеними діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 06.02.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

22.02.2019 року через канцелярію суду від головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що додаткова грошова винагорода, надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці (10%), винагорода за бойове чергування та винагорода за участь в АТО не входять до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, у зв`язку з тим, що вони мають тимчасовий, несистемний характер, оскільки на їх розмір впливає особиста поведінка військовослужбовця, який їх отримує, виплата таких винагород дозволена за наявності наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) або вищого командира (начальника), їх розміри не є фіксованими, виплата здійснюється у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України на відповідний рік, тому вони не можуть бути враховані при призначенні пенсії військовослужбовцям.

04.03.2019 року ухвалою суду провадження в адміністративній справі №420/237/19 було зупинено на підставі п.5 ч.2 ст.236 КАС України до набрання законної сили судовим рішенням суду касаційної інстанції у справі №522/2738/17.

06.12.2019 року у зв`язку із набранням законної сили судовим рішенням суду касаційної інстанції у справі №522/2738/17 провадження в адміністративній справі №420/237/19 було поновлено та продовжено розгляд справи.

Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в військовій частині НОМЕР_1 , на посаді помічника начальника розвідки (з технічних засобів розвідки) розвідувального відділення штабу.

Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 20 грудня 2017 року №263 відповідно до ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач був звільнений з військової служби у запас (а.с.15-16).

З 21.12.2017 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років, яка призначена відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (а.с.17).

Згідно до повідомлення про призначення пенсії до складу грошового забезпечення позивача, з якого обчислено пенсію ОСОБА_1 було включено: посадовий оклад 970,00 грн., оклад за військове звання 120,00 грн., процентну надбавку за вислугу років (40%) 436,00 грн., середньомісячну суму додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці 4464,31 грн., що включає в себе надбавку за особливо важливі завдання (50%) та премію (450%) (а.с.17).

Водночас судом встановлено, що позивачу військовою частиною НОМЕР_2 (де позивач проходив службу до липня 2017 року) та військовою частиною НОМЕР_1 (де позивач проходив службу з серпня 2017 року по грудень 2017 року) було видано довідки про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії №807 від 04.10.2018 року (а.с.30) та №196 від 24.09.2018 року (а.с.31). Відповідно до цих довідок позивач за останні 24 календарні місяці служби підряд перед звільнення отримував наступні складові грошового забезпечення: посадовий оклад (щомісячно з січня 2016 року по грудень 2017 року); оклад за військове звання (щомісячно з січня 2016 року по грудень 2017 року); надбавку за вислугу років (щомісячно з січня 2016 року по грудень 2017 року); надбавку за виконання особливо важливих завдань (щомісячно з січня 2016 року по грудень 2017 року); надбавку, яка передбачає доступ до державної таємниці (з січня 2016 року по липень 2017 року); надбавку за особливі умови служби (у період з січня 2016 року по липень 2017 року); премію (щомісячно з січня 2016 року по грудень 2017 року); щомісячну додаткову грошову винагороду (у період з січня 2016 року по липень 2017 року); винагороду за бойове чергування (у період з березня 2016 року по лютий 2017 року, квітень 2017 року, червень-липень 2017 року); винагороду за участь в АТО (у період березень-травень 2017 року).

З огляду на вищезазначене 07.12.2018 року позивач звернувся до головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою (а.с.19-21), в якій, посилаючись на довідки від 04.10.2018 року №807 та від 24.09.2018 року №196 простив відповідача включити до складу його грошового забезпечення (з якого призначається пенсія) додаткові види грошового забезпечення, зокрема, щомісячну додаткову грошову винагороду (60%), надбавку за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці (10%), винагороду за бойове чергування та винагороду за участь в АТО, з яких було сплачено єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне (пенсійне) страхування.

Разом з тим відповідачем листом від 20.12.2018 року №2792/К-11 (а.с.18) ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні його заяви, оскільки наданні ним документи не можуть бути підставою для розгляду питання щодо проведення перерахунку пенсії.

Не погоджуючись із вищезазначеними діями відповідача щодо не включенням до складу грошового забезпечення додаткових видів грошового забезпечення, а саме щомісячної додаткової грошової винагороди (60%), надбавки за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці (10%), винагороди за бойове чергування та винагороди за участь в АТО, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши адміністративний позов позивача та відзив головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом оскарження в даній справі є неправомірність відмови органу Пенсійного фонду України щодо віднесення сум щомісячної додаткової грошової винагороди, надбавки за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, винагороди за бойове чергування та винагороди за участь в АТО до складу грошового забезпечення, на підставі якого здійснюється перерахунок раніше призначеної пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 1 ст. 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами 2 та 3 ст.9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною 1 ст.15 Закону №2011-ХІІ визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби проводиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII.

Статтею 1-2 ЗУ №2262-XII визначено, що до осіб, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону відносяться особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України;

Однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій.

Так, ч. 3 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ).

Відповідно до п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Відповідно до п.7 постанови Правління пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"» від 30.01.2007 року №3-1 для призначення пенсії за вислугу років і по інвалідності подаються такі документи: заява про призначення пенсії (додаток 1); грошовий атестат, або довідка про розмір грошового забезпечення, і довідка про додаткові види грошового забезпечення, які заявник отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби.

Отже, Закон №2262-ХІІ, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами, конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише щомісячних основних видів грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Тобто при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення, як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

При цьому факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного статтею 43 Закону № 2262-ХІІ, який є вичерпним.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №522/2738/17.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у вказаному рішенні, крім зазначеного, вирішила за необхідне відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові цього суду від 10 березня 2015 року (№ 21-70а15), а саме від того, що грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація та одноразова грошова допомога при звільненні, з яких сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія.

Крім того, відповідної правової позиції дотримується також Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, про що останнім зазначено, зокрема, у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 295/14438/15-а, 18 квітня 2019 року у справі №286/766/17 та від 14 травня 2019 року по справі № 428/11103/16-а.

Також суд звертає увагу, що Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17 було висловлено позицію, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Вирішуючи питання правової природи щомісячної винагороди за участь в АТО (антитерористичній операції), суд зазначає наступне.

Так, виплата винагороди за участь в антитерористичній операції та її розмір встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року №24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» (далі - постанова КМУ №24), відповідно до пункту 1 якої така винагорода виплачується в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Розмір винагороди визначається, виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тисячі гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тисячі гривень.

На виконання пункту 4 постанови КМУ №24 Міністерством оборони України видано Наказ від 02 лютого 2015 року №49, яким затверджено Порядок та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі - Порядок №49).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 49 виплата винагород та додаткових винагород здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження служби на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій), керівництва військових формувань та органів державної влади. Командирам (начальникам) військових частин (закладів, установ, організацій) - наказами вищих командирів (начальників, керівників).

Розділом ІІ Порядку №49 визначено механізм та умови виплати винагороди військовослужбовцям (крім резервістів) за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду.

Так, військовослужбовцям (крім резервістів) у період мобілізації (у тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, у період проведення АТО за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою виплачується винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається, виходячи з розміру посадового окладу (у тому числі посадового окладу за посадою, до тимчасового виконання обов`язків (завдань), за якою допущено військовослужбовця), окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії, та повинен становити не менш як 3000 гривень на місяць. У разі участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру, що становить не менш як 3000 гривень.

Винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у пункті 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО).

Аналіз наведених положень постанови КМУ №24 та Порядку №49 свідчить про те, що винагорода за участь в антитерористичній операції є додатковою виплатою військовослужбовцям, яких залучено до участі у ній. При цьому виплата винагороди залежить від певних умов та лише в означений період. Тобто, така виплата не є постійною і не має систематичного характеру, а її розмір залежить як від днів участі в антитерористичній операції так і від виконаних завдань, що визначається наказом командира.

Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду від 18 квітня 2019 року по справі №№431/703/17, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України повинна бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Такої ж позиції дотримувався і П`ятий апеляційний адміністративний суд при винесенні постанови від 08 травня 2019 року по справі №519/687/17 та від 08.10.2019 року по справі №420/2430/19.

Щодо включення до складу грошового забезпечення, з якого обраховується пенсія, надбавки за бойове чергування, суд зазначає наступне.

Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 року №548-XIV зазначено, що бойове чергування - це виконання бойового завдання. Бойове чергування здійснюється черговими силами і засобами, призначеними від військових частин.

До складу чергових сил і засобів входять бойові обслуги, чергові зміни пунктів управління, сил і засобів бойового забезпечення та обслуговування (п. 332).

Бойове чергування організовується командиром військової частини, який відповідає за виконання завдань черговими силами і засобами. Заступники командира військової частини, начальники родів військ і служб відповідають за бойову готовність, забезпечення та підготовку чергових сил і засобів у відповідній частині (п. 333).

Склад чергових сил і засобів, ступені їх бойової готовності, тривалість, порядок несення бойового чергування, підготовки особового складу, озброєння, бойової та іншої техніки до чергування і зміна його встановлюються наказом командира військової частини згідно з вимогами цього Статуту, наказами і директивами Міністра оборони України, начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, командувачів видів Збройних Сил України. (п. 334).

Згідно п.п. 29-1 - 29-7 розділу XXIX «Правила виплати винагороди за бойове чергування" Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міноборони України від 11.06.2008 року №260 (яка діяла на момент призначення пенсії позивачу) військовослужбовцям чергових бойових обслуг командних пунктів, пунктів наведення авіації, підрозділів військових частин, кораблів, екіпажів літаків і бойових вертольотів та інших підрозділів, які несуть бойове чергування з протиповітряної оборони України, за час бойового чергування виплачується винагорода за бойове чергування.

Особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, винагорода за бойове чергування виплачується в таких розмірах на місяць (у тому числі за неповний календарний місяць):

екіпажів винищувальної авіації, які залучаються до несення бойового чергування вночі, - 4 відсотки посадового окладу за кожне чергування, але не більше 30 відсотків;

екіпажів винищувальної авіації, які залучаються до несення бойового чергування вдень, іншим категоріям особового складу, які згідно з пунктом 29.1 цієї Інструкції мають право на винагороду, - 3 відсотки посадового окладу за кожне чергування, але не більше 30 відсотків.

Військовослужбовцям строкової військової служби, які залучаються до несення бойових чергувань, винагорода за бойове чергування виплачується в розмірі 25 відсотків посадового окладу на місяць.

Винагорода за бойове чергування військовослужбовцям нараховується від посадових окладів за основною або тимчасовою посадою.

Винагорода за бойове чергування виплачується за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказів відповідних командирів (начальників) про призначення на бойове чергування та про виплату винагороди.

Особи, які допустили порушення порядку несення бойового чергування, можуть бути позбавлені винагороди за той місяць, у якому було допущене це порушення, наказом командира (начальника), що видає наказ про призначення їх на бойове чергування.

З вищевказаного вбачається, що винагорода за бойове чергування виплачується лише військовослужбовцям, що залучаються до несення служби, за кожне чергування, на підставі наказів відповідних командирів (начальників). А військовослужбовцям, які у відповідному місяці до несення служби не залучались, зазначена виплата не здійснюються.

Аналогічна правова позиція була викладена Харківським апеляційним адміністративним судом при винесенні постанови від 29 березня 2018 року по справі № 820/1784/17.

Таким чином суд доходить висновку, що винагорода за бойове чергування має окремий, особливий і непостійний вираз виплати, не виплачується кожен місяць автоматично всім військовослужбовцям та не має постійного характеру, здійснюється лише з умови дотриманням відповідних умов та лише за фактичне перебування в наряді, з огляду на що не повинна включатись до складу грошового забезпечення, яке враховується при призначенні пенсії.

Щодо включення до складу грошового забезпечення, з якого обраховується пенсія, щомісячної додаткової грошової винагороди, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (в редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу) було встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Пунктом 2 Постанови №889 встановлено, що граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 2 наказу Міністерства обороти України від 24.10.2016 року №550 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України» виплата винагороди здійснюється в таких розмірах на місяць:

1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення:

військовослужбовцям, які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил України;

військовослужбовцям, які займають посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил Збройних Сил України та Сухопутних військ Збройних Сил України за Переліком посад військовослужбовців - наземних авіаційних спеціалістів, які забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил Збройних Сил України та Сухопутних військ Збройних Сил України згідно з додатком 1 до цієї Інструкції;

військовослужбовцям, які займають посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил України за Переліком військових частин і підрозділів високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил України згідно з додатком 2 до цієї Інструкції;

військовослужбовцям, які проходять військову службу на посадах льотного складу у військових частинах, установах, військових навчальних закладах (навчальних центрах, на курсах), в організаціях, а також у штабах і управліннях з`єднань і вище;

2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Так відповідно до пункту 9 наказу Міністерства обороти України від 24.10.2016 року №550 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України» (який був чинний на момент призначення пенсії позивачу) розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.

Пунктом 8 Інструкції №550 передбачено, що щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат, тобто законодавець обмежив перелік випадків застосування, коли дана допомога враховується.

Таким чином, нормативний підхід до розуміння положень постанови №889 в системному зв`язку із правилами Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України дають підстави вважати, що винагорода, встановлена постановою №889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий характер виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; крім того ця винагорода виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення.

Зазначений висновок суду щодо правового статусу щомісячної додаткової грошової винагороди також кореспондується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01.03.2018 року по справі №761/17387/17.

На підставі вищезазначеного, враховуючи те, що щомісячна додаткова грошова винагорода, винагорода за бойове чергування, винагорода за участь в АТО не є щомісячними додатковими видами грошового забезпечення, та відповідно до статті 43 Закону №2262-ХІІ не є складовими елементами грошового забезпечення, з яких обчислюється пенсія, а тому позовні вимоги позивача в цій частині адміністративного позову задоволенню не піддягають.

Щодо включення до складу грошового забезпечення, з якого обраховується пенсія, надбавки за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, суд зазначає наступне.

Законом, що регулює суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України є Закон України «Про державну таємницю» №3855-XII від 21 січня 1994 року (далі Закон №3855-XII).

Відповідно до статті 1 Закону України №3855-XII допуск до державної таємниці - оформлення права громадянина на доступ до секретної інформації, а доступ до державної таємниці - надання повноважною посадовою особою дозволу громадянину на ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, або ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, цією посадовою особою відповідно до її службових повноважень.

Частиною 2, 4 статті 22 Закону України №3855-XII встановлено, що допуск до державної таємниці надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-технічної діяльності або навчання, органами Служби безпеки України після проведення їх перевірки. Порядок надання допуску до державної таємниці визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 26 Закону України №3855-XII скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюється органами Служби безпеки України у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати ним громадянства або визнання його недієздатним на підставі інформації, здобутої органами Служби безпеки України або отриманої від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про державну таємницю», у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року №414 передбачено, що особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) у розмірі 15% за відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно» та 10% - за відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно».

Згідно із пунктом 5 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Відповідно до пункту 6 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.

Як вбачається з довідки Військової частини НОМЕР_2 від 27.12.2017 року №1288/ФЕС позивач за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням отримував набавку за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, а саме у період з січня 2016 року по липень 2017 року у загальному розмірі 1997,50 грн. та з такої надбавки утримувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

В той же час, розмір пенсії позивача було обчислено лише на підставі документів, наданих військовою частиною НОМЕР_1 , а саме довідки від 24.09.2018 року №196 про додаткові види грошового забезпечення за період з серпня 2017 року по грудень 2017 року і грошового атестату. Набавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці до зазначеної довідки та атестата включена не була.

На підставі вищезазначеного, враховуючи те, що вказана надбавка, нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця (у період коли позивач мав допуск до державної таємниці) за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням, у суду відсутні підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення, а тому вона підлягає включенню до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії позивача за вислугою років.

За огляду на зазначене, суд вважає протиправною відмову ГУ ПФУ в Одеській області щодо включення ОСОБА_1 до складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, набавки за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, та вважає за необхідне з метою відновлення порушених прав позивача, зобов`язати пенсійний орган здійснити перерахунок та виплату призначеної позивачу пенсії з включенням до складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, зазначеної надбавки.

Поряд з цим, суд залишає поза увагою посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності з 01 березня 2018 року, та на постанову Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 року №103, яка набрала чинності 24.02.2018 року, оскільки вони не підлягають застосуванню при вирішенні спору в даній справі щодо правомірності відмови відповідача у включені до грошового забезпечення, з якого була нарахована пенсія позивача, з 21.12.2017 року.

Перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018 року на підставі наданої Військовою частиною довідки на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 не є предметом спору в даній справі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судових витрат у справі №420/237/19 не здійснювати.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 241-246, 251, 255, 257-258, 260-262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у перерахунку ОСОБА_1 призначеної пенсії за вислугу років із включенням до складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, надбавки за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 21 грудня 2017 року перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії з включенням до її складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, надбавки за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, виходячи з її розміру за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням позивача.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький

.