Справа № 240/9886/19
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/9886/19

Головуючий у 1-й інстанції: Черноліхов С.В.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

24 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Охрімчук І.Г. Капустинського М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в Житомирський окружний адміністративний суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (відповідача), про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у здійсненні йому переоформлення пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді та зобов`язання вчинити такі дії.

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 13.09.2019 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що у зв`язку із набранням чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02 червня 2016 року, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин (момент звернення позивача до відповідача із заявою про перехід з пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді), призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу не можуть бути застосовані, оскільки відсутнє проходження кваліфікаційного оцінювання та наявність трьох років на посаді судді з дня проходження такого оцінювання.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що твердження відповідача є такими, що не відповідають дійсності та суперечать чинному законодавству України, а також законодавству, що діяло на час призначення його на посаду судді та звільнення з такої посади. Згідно розрахунку стажу судді, проведеного Житомирським районним судом зазначено, що загальний суддівський стаж позивача становить 28 років 4 місяці 8 днів, який включає в себе стаж роботи безпосередньо на посаді судді 10 років та 9 днів та більше 18 років стажу, що надавав право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання. Також, просить взяти до уваги той факт, що йому нараховувалася та виплачувалася заробітна плата на посаді судді з урахуванням загального суддівського стажу, що підтверджується довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації за №1223/19 Вих., від 02.07.2019.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що позивач перебуває на обліку в управлінні і на даний час отримує пенсію, яка була призначена відповідно до Закону України «Про державну службу», і підстави для призначення позивачу щомісячного грошового довічного утримання судді, як того просить останній, відсутні, оскільки у позивача стаж роботи на посаді судді лише 10 років 00 місяців та 9 днів, що у свою чергу позбавляє його права на призначення такої виплати.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом № 27 від 27.05.2004 голови Радомишльського районного суду Житомирської області, на підставі Указу Президента України 539/2004 від 13 травня 2004 року, ОСОБА_1 був призначений на посаду судді Радомишльського районного суду Житомирської області.

З 01.01.2010, на підставі судового рішення, був переведений Управлінням Пенсійного фонду України в Черняхівському районі зі статусу пенсіонера системи МВС України на пенсію державного службовця.

05.06.2014 наказом заступника голови Житомирського районного суду № 12-к, на підставі постанови Верховної Ради України від 04 березня 2014 року, позивача звільнено з посади судді Житомирського районного суду у зв`язку із досягненням останнім шістдесяти п`яти років.

На момент звільнення з посади судді, у позивача стаж роботи становив 28 років 04 місяці 08 днів, в тому числі стаж роботи на посаді судді 10 років 09 днів, що підтверджується розрахунком стажу проведеним Житомирським районним судом Житомирської області.

04.07.2019 ОСОБА_1 звернувся із заявою до начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо переоформлення йому пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді.

До заяви додано: розрахунок стажу судді та довідку складової заробітної плати судді №1223/19-Вих від 02.07.2019, видану Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Житомирській області.

Згідно інформації викладеній в листі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №79/03.20 від 12.07.2019 позивачу відмовлено у переході з пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді. Підставами для відмови слугували наступні факти: відсутність даних щодо проходження кваліфікаційного оцінювання для підтвердження відповідності займаній посаді та відсутність роботи суддею три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання, а також не подання рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з посади.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови здійснити переоформлення пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді протиправними, а своє право на отримання щомісячного довічного грошового утримання порушеним, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 2, 9 частини 5 статті 126 Конституції України, в редакції, що діяла на момент звільнення позивача з посади судді, суддя звільняється з посади у разі, зокрема, досягнення суддею шістдесяти п`яти років, подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Статтею 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, в редакції, що діяла на момент звільнення позивача з посади судді (далі - Закон № 2453-VI), зазначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 Закону N 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Пунктом 11 Розділ XIII "Прикінцеві положення" Закону № 2453-VI передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно абз. 2 ч. 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 № 2862-XII, який діяв на день набрання чинності Законом № 2453-VI, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Отже, на момент обрання позивача на посаду судді і звільнення його з цієї посади, Закон передбачав зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно розрахунку стажу судді ОСОБА_1 , виданої Житомирським районним судом Житомирської області (а.с.15) стаж роботи судді: на посаді слідчого Черняхівського РВВС Житомирської області становить 02 роки 09 місяців 28 днів, на посаді старшого слідчого Черняхівського РВВС Житомирської області становить 07 років 11 місяців 03 дня, помічника прокурора Черняхівського району Житомирської області 07 років 06 місяців 28 днів, на посаді судді місцевого Радомишльського районного суду Житомирської області 01 рік 04 місяці 17 днів, на посаді судді Житомирського районного суду Житомирської області 08 років 07 місяців 22 дні. Таким чином стаж роботи лише на посаді судді становив 10 років 00 місяців 09 днів та більше 18 років стажу, що надавав право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Тобто, на момент звільнення з посади судді в червні 2014 року позивач, відповідно до діючого законодавства, мав стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, а тому і мав право подати заяву про відставку.

Крім того, на підставі особового рахунку за 2019 рік ОСОБА_1 визначено розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до довідки №1223/19-Вих від 02.07.2019, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Житомирській області (а.с.16).

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Слід також зазначити, що Законом України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII "Про Вищу раду правосуддя", який набрав чинності 5 січня 2017 року, пункт 34 розділу XII Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1402-VIII) доповнено абзацом четвертим про збереження для суддів, призначених чи обраних на посаду до набрання чинності цим Законом, визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, стаж роботи позивача на посаді судді визначений відповідно до законодавства, що діяло до дня набрання чинності змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, зберігається та не підлягає зменшенню.

У відповідності до ч.1 ст.138 Закону № 2453, суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Із змісту вказаних норм видно, що суддя, який досяг віку, встановленого частиною першою статті 138 Закону № 2453, може за його вибором одержувати пенсію державних службовців або щомісячне довічне грошове утримання.

При цьому, жодної заборони призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці після призначення пенсії державного службовця вказана норма не містить, що спростовує висновки суду першої інстанції щодо вже використаного права та вибору позивача.

З матеріалів справи встановлено, що 01.01.2010, позивач на підставі судового рішення, був переведений Управлінням Пенсійного фонду України в Черняхівському районі зі статусу пенсіонера системи МВС України на пенсію державного службовця.

Матеріалами справи підтверджено, що в липні 2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про перехід з пенсії державного службовця на щомісячне довічне утримання судді. До своєї заяви додав довідку Територіального управління Державної судової адміністрації за №1223/19 Вих., від 02.07.2019 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка складає 46104,00 грн, в тому числі оклад 28815 грн та 17289,00 грн надбавки за вислугу років (60%).

Однак, судом першої інстанції не враховано вищезазначені норми права та зроблено помилковий висновок, що на момент звільнення з посади судді ОСОБА_1 , маючи стаж роботи на вказаній посаді менше 20 років, тому не мав права на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці та в свою чергу, позивач використав своє право на одержання пенсії державного службовця.

Також, суд першої інстанції помилково погодився з доводами відповідача, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, оскільки судом першої інстанції не враховано, що зазначений пункт Прикінцевих та перехідних положень не забороняє позивачу отримувати щомісячне довічне грошове утримання, а лише роз`яснює порядок та розмір отримання щомісячного довічного грошового утримання .

Приписами абзацу другого пункту 25 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визначено, що в інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

З огляду на наведене, позивачем доведено своє право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, а тому, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання дій відповідача неправомірними та зобов`язання переоформлення пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді ОСОБА_1 .

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Також, в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Частиною 1 та 2ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, доводи позивача стосовно протиправності дій відповідача щодо відмови здійснити переоформлення пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді знайшли своє підтвердження, оскільки на момент звернення позивача до пенсійного фонду із вказаною заявою наявні законодавчо обумовлені обставини, які б давали можливість провести такий перерахунок позивачу.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Встановлено, що позивачем при подачі до суду позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн, згідно квитанції № 1 від 08.08.2019 (а.с.4) та за подання апеляційної скарги на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13.09.2019 було сплачено судовий збір у розмірі 1152,60 грн., згідно квитанції № 12 від 01.10.2019 (а.с.46).

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позову ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про необхідність стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області сплачений судовий збір у сумі 1921 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у здійсненні ОСОБА_1 переоформлення пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити ОСОБА_1 переоформлення пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1921 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Охрімчук І.Г. Капустинський М.М.