Справа № 520/118/19
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 р. Справа № 520/118/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бершова Г.Є.

суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління ДПС у Харківській області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Стіл-Профіт" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2019 (суддя Шевченко О.В., м. Харків, повний текст складено 16.09.19) по справі № 520/118/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стіл-Профіт"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Стіл - Профіт", з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення №1, №1, №1, №1 та №1 від 22 січня 2018 року, які прийняті Головним управлінням ДФС у Харківській області.

В обґрунтування вимог адміністративного позову позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення були прийняті Головним управлінням ДФС у Харківській області з порушенням норм чинного в Україні законодавства, на підставі висновків, які не відповідають фактичним обставинам, внаслідок чого зазначені податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2019 року позовні вимоги було задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення №1 від 22.01.2018 року на суму 5101512 (п`ять мільйонів сто одна тисяча п`ятсот дванадцять) грн. 50 коп., з яких: 4081210 (чотири мільйони вісімдесят одна тисяча двісті десять) грн. 00 коп. - основний платіж, 1020302 (один мільйон двадцять тисяч триста дві) грн. 50 коп. - штрафні фінансові санкції, яке прийняте Головним управлінням ДФС у Харківській області.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення №1 від 22.01.2018 року, яке прийняте Головним управлінням ДФС у Харківській області.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Позивач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її задовольнити та відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її задовольнити та відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що Головним управлінням ДФС у Харківській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Стіл - Профіт» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 04.06.2015р. по 30.06.2017р., валютного за період з 04.06.2015р. по 30.06.2017р., єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 04.06.2015р. по 30.06.2017р.

Висновками акту документальної планової виїзної перевірки №21199/20-40-14-01-08/39817236 від 24.11.2017 року встановлено порушення:

1. п.п. 134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування в розмірі 65777456 грн., та занижено суму податкових зобов`язань по податку на прибуток всього в сумі 4163935 грн., в т.ч. за 2016 рік в сумі 1824000 грн., за 1 квартал 2017 року в сумі 1601290 грн., за 2 квартал 2017 року 738645 грн.;

2. п. 198.1, п.198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму податкових зобов`язань по податку на додану вартість в сумі 29 658 120 грн., в тому числі у жовтні 2016 року в сумі 13 368 154 грн., у грудні 2016 року в сумі 22 033 грн., у січні 2017 року в сумі 8 221 113 грн., у лютому 2017 року в сумі 975 338 грн., у квітні 2017року в сумі 7 071 481 грн.;

3. п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого порушено терміни реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме: встановлено порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів на суму ПДВ 454 517,10 грн., від 31 до 60 календарних днів 1 005,40 грн.;

4. п. 49.2 ст.49 Податкового кодексу України, не подало до контролюючого органу податкові декларації з податку на додану вартість за період грудень 2005 року, січень та лютий 2016 року;

5. пункт 4 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-УІ від 08.07.2010 із змінами та доповненнями, п.3.1 «Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року № 435.

На підставі висновків акту документальної планової виїзної перевірки відповідачем 22.01.2018 р. винесені податкові повідомлення-рішення:

№ 1 про збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ у загальному розмірі 37072648 грн. 75 коп., з яких 29658119 грн. - за основним платежем та 7414529 грн. 75 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ 1, відповідно до якого застосовані штрафні санкції за платежем ПДВ в розмірі 45753 грн. 41 коп.;

№ 1, відповідно до якого застосовані штрафні санкції за платежем ПДВ в розмірі 510 грн.;

№ 1 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у загальному розмірі 5204918 грн. 75 коп., з яких 4163935 грн. - за основним платежем та 1040983 грн. 75 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ 1 про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 65777456 грн.;

Позивач не погодився із такими податковими повідомленнями-рішеннями та оскаржив їх до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем протиправно, а тому підлягають скасуванню.

Щодо часткової відмови у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем позовні вимоги необґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають.

Колегія суддів частково не погоджується з рішенням суду першої інстанції та зазначає, що воно підлягає скасуванню в частині з таких підстав.

Так, відповідно до положень пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Відповідно до п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів, включених до витрат звітного періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта; на суму залишкової вартості окремого об`єкта невиробничих основних засобів або невиробничих нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта; на суму витрат на ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення невиробничих основних засобів чи невиробничих нематеріальних активів, віднесених до витрат відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України передбачено, що фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті; на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної з урахуванням положень цієї статті Кодексу, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта; на суму дооцінки основних засобів або нематеріальних активів у межах попередньо віднесених до витрат уцінки відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму вигід від відновлення корисності основних засобів або нематеріальних активів у межах попередньо віднесених до витрат втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму первісної вартості придбання або виготовлення окремого об`єкта невиробничих основних засобів або невиробничих нематеріальних активів та витрат на їх ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення, у тому числі віднесених до витрат відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі продажу такого об`єкта невиробничих основних засобів або нематеріальних активів, але не більше суми доходу (виручки), отриманої від такого продажу.

Згідно з п.п.4.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (в редакції до внесення змін згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016, після внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 - придбання або виготовлення товарів та послуг); б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності) (в редакції до внесення змін згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016, після внесення змін Законом №1797-VIII від 21.12.2016 - придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності)); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України (в редакції згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016).

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України). До внесення змін Законом №1797-VIII від 21.12.2016 в наступній редакції - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду).

Відповідно до п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З огляду на наведені приписи податкового законодавства, колегія суддів зазначає, що суми податку на додану вартість для цілей визначення податкового кредиту мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Крім того, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Відповідно до абзацу 11 вищезазначеної статті Закону первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до вимог п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 зазначеного Положення господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Щодо висновків податкового органу про завищення позивачем від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток та заниження суми податкових зобов`язань по податку на прибуток та податку на додану вартість колегія суддів зазначає таке.

Так, колегією суддів встановлено, що вказані порушення встановлені податковим органом під час дослідження господарської діяльності ТОВ «Стіл - Профіт», а саме укладання та виконання договорів з ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Дніпронафтопродукт», які за наслідками перевірки були визнані контролюючим органом нікчемними та нереальними.

Відповідно до акту перевірки, податковий орган при перевірці складу інших операційних витрат, відображених у рядку 2180 звіту про фінансові результати та первинних документів встановив, що ТОВ «Стіл - Профіт» до складу витрат включено відсоткову винагороду за договором фінансового лізингу від 20.08.2016 року №4С16063ЛИ, укладеним з ПАТ КБ «ПриватБанк» у загальній сумі 67 976 671,94 грн. та амортизацію основних засобів, отриманих за зазначеним договором, у загальній сумі 20 474 175,70 грн.

Колегією суддів встановлено, що 19 лютого 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Стіл - Профіт» укладено угоду про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа, відповідно до якої представники сторін на умовах Акредитованого Центру Сертифікації Ключів (АЦСК) ПАТ КБ «Приватбанк» - свідоцтво про акредитацію центру сертифікації ключів Серії СА №26, атестат відповідності, виданий Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України від 25.03.2011 року за №4262; Експертний висновок №05/1-2057 від 30.05.2011 року, проходять ідентифікацію та отримують посилений сертифікат відкритого ключа електронного цифрового підпису, посилений сертифікат відкритого ключа електронної цифрової печатки.

Відповідно до угоди, сторони засвідчують свою згоду про те, що ведення документообігу, в т.ч. підписання правочинів, угод, договорів, додаткових угод (до договорів на паперовому носії інформації/до договорів складених за допомогою електронного цифрового підпису) та інших документів, які будуть укладатися/оформлятися сторонами може здійснюватися, як шляхом власноручного підписання, так і шляхом накладання електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа, який видано АЦСК. Сторони цією угодою не обмежують своїх прав щодо оформлення правовідносин на паперовому носії інформації з використанням власноручного підпису та відбитка печатки юридичної особи.

Між ТОВ «Стіл - Профіт» та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір фінансового лізингу №4С16063ЛИ від 20.08.2016 року, відповідно до якого банк є власником нерухомого майна, яке зазначено у додатку №1 до договору та передає лізингоодержувачу майно, а лізингоодержувач приймає майно від банку в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу.

Відповідно до додатку 1 до договору фінансового лізингу №4С160063ЛИ від 20.08.2016 року нерухомим майном, яке банк передає лізингоодержувачу (ТОВ «Стіл - Профіт»), є автомобільні заправні станції (АЗС) з необхідними спорудами та технічними комунікаціями, які розташовані на території Сумської та Чернігівської областей, всього 34 об`єкта.

Пунктом 10.4 Договору передбачено, що договір та додатки укладено/підписано з використанням електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа АЦСК ПАТ КБ «Приватбанк» у порядку, передбаченому Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Законом України «Про електронний цифровий підпис», а також на підставі Угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 19.02.2016 року, укладеного сторонами.

З долученого до матеріалів справи протоколу підписів від 20.08.2016р. вбачається, що договір фінансового лізингу №4С16063ЛИ підписаний з використанням електронного цифрового підпису та печатки, підписантами є: від ПАТ КБ «Приватбанк» - Дубілет О.В. (дата та час підпису 20.08.2016р., 22:37, час накладення електронної печатки 22:38), від ТОВ «Стіл - Профіт» - директор Колесниченко О.А., (дата та час підпису та накладання електронної печатки 20.08.2016р. 22:22). З вказаного протоколу вбачається, що сертифікати є діючими, підписи є вірними.

Законом України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі (ст.6 зазначеного Закону).

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Відповідно до положень ст.3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" (чинний на момент укладання договору) електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Статтею 4 вказаного Закону визначено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що укладання між ТОВ «Стіл - Профіт» та ПАТ КБ «ПриватБанк» договору фінансового лізингу №4С16063ЛИ від 20.08.2016 року саме в електронній формі не суперечило положенням законодавства, жодних доказів на підтвердження зворотного податковим органом не надано.

Щодо тверджень податкового органу про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на момент укладання договору не було власником нерухомого майна та не мало юридичного права укладати та підписувати договір фінансового лізингу, суд зазначає таке.

Відповідно до п.3.1 договору фінансового лізингу №4С16063ЛИ від 20.08.2016 року передача банком та прийом лізінгоодержувачем майна в лізинг здійснюється згідно з актом прийому-передачі майна, зазначеним у додатку №3, що є невід`ємною частиною договору. З моменту підписання додатку №3, лізінгоодержувач несе повну цивільну відповідальність перед третіми особами за його використання, відшкодовує в повному обсязі шкоду третім особам, заподіяну в результаті експлуатації майна.

Пунктом 9.2 договору передбачено, що договір є укладеним з дати підписання та скріплення печатками сторін та набуває чинності з дати підписання та скріплення печатками сторін акту прийому-передачі майна (додаток №3).

Колегією суддів встановлено, що акт №1 прийому-передачі майна (додаток №3 до договору лізингу) підписаний та скріплений печатками з використанням електронного цифрового підпису та печатки 25.08.2016 року, що підтверджується протоколом підписів, залученим до матеріалів справи.

Таким чином, договір фінансового лізингу №4С16063ЛИ в силу п.9.2 договору набув чинності саме з 25.08.2016 року, а станом на вказану дату ПАТ КБ «ПриватБанк» було власником всього нерухомого майна предмету іпотеки, а отже укладання такого договору не суперечить діючому законодавству.

Щодо нарахування амортизації, суд зазначає таке.

Відповідно до акту перевірки про порушення нарахування амортизації податковий орган дійшов висновку у зв`язку з ненаданням позивачем під час проведення перевірки технічних паспортів та/або технічної документації на об`єкти нерухомості (АЗС), які б мали характеризувати технічний стан об`єктів та дали б змогу визначити, чи це нові об`єкти, чи такі, які були раніше в експлуатації, що унеможливило встановлення їх придатності до ведення господарської діяльності, встановлення терміну їх використання та правильності нарахування амортизації.

Колегія суддів зазначає, що питання здійснення амортизації врегульоване положеннями статті 138 ПК України.

Підпунктом 138.3.1 п.138.3 ст.138 ПК України визначено, що розрахунок амортизації основних засобів або нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 розділу I цього Кодексу, підпунктами 138.3.2 - 138.3.4 цього пункту. При такому розрахунку застосовуються методи нарахування амортизації, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, крім "виробничого" методу. Для розрахунку амортизації відповідно до положень цього пункту визначається вартість основних засобів та нематеріальних активів без урахування їх переоцінки (уцінки, дооцінки), проведеної відповідно до положень бухгалтерського обліку.

З аналізу наведеної норми вбачається, що наявність технічних паспортів на об`єкти нерухомості не є необхідною умовою для здійснення розрахунку амортизації. Іншого обґрунтування вказаного порушення акт перевірки не містить.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо не підтвердження належними та допустимими доказами твердження податкового органу про порушення позивачем норм Податкового кодексу України при формуванні витрат по договору фінансового лізингу №4С16063ЛИ від 20.08.2016 року, укладеним між ТОВ «Стіл - Профіт» та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Також, відповідно до акту перевірки, податковий орган при перевірці складу інших операційних витрат, відображених у рядку 2180 звіту про фінансові результати та первинних документів встановив, що ТОВ «Стіл - Профіт» до складу витрат включено витрати на зберігання нафтопродуктів, отримані від ПАТ «Дніпронафтопродукт» за договором зберігання №5783 від 30.09.2016 року у загальній сумі 459 583,34 грн.

Судом встановлено, що 30.09.2016 року між ТОВ «Стіл - Профіт» (поклажодавець) та ПАТ «Дніпронафтопродукт» (зберігач) укладено договір №5783 зберігання, за умовами якого зберігач зобов`язується приймати та зберігати нафтопродукти та інші товарно-матеріальні цінності (товар), які передаються поклажодавцем і повернути їх поклажедавцеві у схоронності за першою його вимогою.

На підтвердження реальності виконання вказаного договору позивачем надані акти приймання-передачі на зберігання та з зберігання нафтопродуктів №б/н від 31.10.2016р., від 31.12.2016р., від 31.01.2017р., від 28.02.2017р., від 30.04.2017р.

Послуги зі зберігання нафтопродуктів оформлені відповідно до актів приймання-передачі наданих послуг від 31.10.2016 року №10328; від 31.12.2016р. №12343; від 31.01.2017р. №01382; від 28.02.2017р. №02374; від 30.04.2017р. №04338.

ПАТ «Дніпронафтопродукт» виписало на адресу ТОВ «Стіл - Профіт» податкові накладні № 328, 343, 382, 374, 338 на суму 459583,34 грн.

Колегією суддів встановлено, що в ході проведення перевірки податковим органом здійснено аналіз договорів, прибуткових та видаткових накладних, актів приймання-передачі нафтопродуктів ТОВ «Стіл-Профіт» з контрагентами постачальниками та покупцям (додатки 9 та 10 акту перевірки), відповідно до яких встановлено, що пальне придбавалось та реалізовувалось в один день, транспортування не здійснювалось, умови поставки нафтопродуктів EXW «Інкотермс» (2010) резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт».

Суд першої інстанції, відмовляючи в цій частині в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що ні до перевірки, ні під час розгляду справи позивачем не надано жодних документів, передбачених Інструкцією №281/171/578/155, як не надано доказів та пояснень з проводу того, коли, у кого, на підставі чого придбавалося позивачем паливо, яке зберігалося ПАТ «Дніпронафтопродукт», обсяг такого палива, коли і кому таке паливо відвантажувалося.

Колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції в цій частині є помилковими з огляду на таке.

Так, відповідно до п.14.1 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпустку та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, яка затверджена наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзвязку України, Мінекономіки України, Держспоживстандатру України 20.05.2008 року №281/171/578/155, під час приймання, зберігання та відпуску нафти і нафтопродуктів керівник підприємства та головний бухгалтер здійснюють контроль за дотриманням матеріально відповідальними особами вимог цієї Інструкції та забезпечують: своєчасне оформлення документів руху нафти та нафтопродуктів; збереження їх кількості і якості; відображення їх руху за бухгалтерським обліком; своєчасне вжиття заходів щодо попередження псування, втрат, нестач та розкрадання нафти та нафтопродуктів, а також створення необхідних умов для їх зберігання.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що обов`язок, передбачений пунктами 14.6, 14.8 та 14.9 вказаної Інструкції, відноситься до відповідальності підприємства, яке здійснює обслуговування та експлуатацію нафтобази, тобто ПАТ "Дніпронафтопродукт", а не до обов`язків позивача.

Щодо висновків суду першої інстанції, що позивачем не надано доказів та пояснень з приводу того, коли, у кого, на підставі чого придбавалося позивачем паливо, яке зберігалося ПАТ «Дніпронафтопродукт», обсяг такого палива, коли і кому таке паливо відвантажувалося, то колегія суддів зазначає, що вони спростовуються самим актом перевірки, а саме: додатками 9 та 10 до акту, в яких зазначено перелік постачальників позивача - ПАТ "Укртатнафта" та ПАТ "НПК-Галичина", а також покупців ТОВ "Стіл-Профіт".

Також позивачем надано пояснення, з яких вбачається, що умовами договорів було прямо передбачено, що товар знаходиться в резервуарах ПАТ "Дніпронафтопродукт". В свою чергу, постачальник (ТОВ "Стіл-Профіт") не здійснював фізичного переміщення товару (пального) з нафтобази, оскільки ТОВ "Стіл-Профіт" також придбавав його в резервуарах ПАТ "Дніпронафтопродукт", а тому мав сплачувати за послуги зі зберігання такого товару.

Товар придбавався у ПАТ "Укртатнафта" (договір №3024/2/2118 від 29.09.2016 року) та ПАТ "НПК-Галичина" (договір №32/16-053/2 від 01.12.2016 року). Договорами поставки передбачено поставку товару на умовах EXW - резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на праві власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів.

Відповідно до умов п.2.1.3 договору №5783 зберігач зобов`язаний своєчасно проводити відпуск товару поклажодавцю згідно умов визначених цим договором, після отримання від поклажодавця заявок (усних або письмових) та всіх документів, необхідних для відвантаження товару. Відповідно до заявок (усних або письмових) поклажодавця здійснювати відвантаження товару залізничним та автомобільним транспортом (п.2.1.4 договору).

Такі заявки надсилалися, зокрема, як постачальником - ПАТ "Укртатнафта" до ТОВ "Стіл-Профіт" як до покупця, та до ПАТ "Дніпронафтопродукт", як зберігача, у формі листів.

Висновок суду першої інстанції щодо того, що пальне придбавалось та реалізовувалось в один день, спростовується актами приймання-передачі нафтопродуктів, відповідно до яких у вказаних актах зазначався не один день, а період, протягом якого покупець мав прийняти товар (наприклад - жовтень 2016 року).

На підставі викладеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, який погодився з висновками податкового органу про здійснення позивачем безпідставного документального оформлення нереальної господарської операції з одержання послуг зі зберігання нафтопродуктів по договору з ПАТ «Дніпронафтопродукт» і, як наслідок, заниження об`єкту оподаткуванням податком на прибуток на суму 459 583 грн. та завищення податкового кредиту з ПДВ в сумі 91 917 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення №1 від 22.01.2018 року та №1 від 22.01.2018 року підлягають скасуванню в повному обсязі.

Щодо включення ТОВ "Стіл-Профіт" до складу податкового кредиту податкових накладних, отриманих від постачальника ПАТ "ТФП НК "Укртатнафта", які виписані з порушенням вимог п.201.1 ст.201 ПК України, колегією суддів встановлено таке.

Між ПАТ "ТФП НК "Укртатнафта" (постачальник) та ТОВ «Стіл-Профіт» (покупець) 29.09.2016 року укладено договір №3024/2/2118 поставки нафтопродуктів, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцю нафтопродукти, а покупець зобов`язується їх прийняти і оплатити в асортименті, кількості та за ціною, узгодженими сторонами в додатках (специфікаціях) до даного договору.

На виконання умов договору ПАТ "ТФП НК "Укртатнафта" та ТОВ «Стіл-Профіт» склали акти приймання - передачі нафтопродуктів від 31.10.2016р. №1/10, від 31.01.2017р. №1/01, від 28.02.2017р. №01/02, від 30.04.2017р. №01/04.

Відповідно до вказаних актів, позивачу було передано:

- паливо дизельне ДП-Л-Євро4-ВО з поміткою, що при виробництві палива дизельного застосовується багатофункціональний пакет присадок марки Keropur DP Energy;

- паливо дизельне ДП-3-Євро4-ВО з поміткою, що при виробництві палива дизельного застосовується багатофункціональний пакет присадок марки Keropur DP Energy;

- паливо дизельне ДП-Арк-Євро4-ВО з поміткою, що при виробництві палива дизельного застосовується багатофункціональний пакет присадок марки Keropur DP Energy;

- бензин автомобільний А-92-Євро4-Е5 з поміткою, що при виробництві бензину застосовується багатофункціональний пакет присадок марки Keropur Energy концерну Basf з миючими властивостями;

- бензин автомобільний А-95-Євро4-Е5;

- бензин автомобільний А-95-Євро4-Е5 з поміткою, що при виробництві бензину застосовується багатофункціональний пакет присадок марки Keropur Energy концерну Basf з миючими властивостями;

- паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО з поміткою, що при виробництві палива дизельного застосовується багатофункціональний пакет присадок марки Keropur DP Energy;

- паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-ВО з поміткою, що при виробництві палива дизельного застосовується багатофункціональний пакет присадок марки Keropur DP Energy.

З долучених до матеріалів справи паспортів якості на зазначені нафтопродукти вбачається, що зазначена в них назва товару відповідає назві в актах приймання-передачі.

ПАТ "ТФП НК "Укртатнафта" виписало на адресу ТОВ «Стіл - Профіт» податкові накладні № 470 від 31.10.2016р., № 60 від 31.01.2017р., №167 від 28.02.2017р., №451 від 30.04.2017р. на загальну суму 147831014,46 грн., ПДВ - 29566202,87 грн.

Суму ПДВ за зазначеними податковими накладними включено позивачем до складу податкового кредиту відповідного періоду, відображених в ЄРПН, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з ПДВ та даним декларації з ПДВ відповідного періоду.

Відповідно до п.п. "е" п.201.1 ст.201 ПК України одним із обов`язкових реквізитів, який зазначається у податковій накладній, є опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг. При цьому обов`язковий реквізит "опис (номенклатура) товарів/послуг" має відповідати формулюванню у первинних документах, якими супроводжуються постачання таких товарів послуг.

З податкових накладних № 470 від 31.10.2016р., № 60 від 31.01.2017р., №167 від 28.02.2017р., №451 від 30.04.2017р. колегією суддів встановлено, що в графі "номенклатура товарів/послуг продавця" відсутня інформація, що "при виробництві палива дизельного застосовується багатофункціональний пакет присадок марки Keropur DP Energy", "при виробництві бензину застосовується багатофункціональний пакет присадок марки Keropur Energy концерну Basf з миючими властивостями".

На підставі наведеного, суд першої інстанції прийшов до висновку про невідповідність формулюванню у первинних документах, якими супроводжувалось постачання товарів, оскільки наявність такої інформації про особливі характеристики, які фактично впливають на собівартість продукції та її подальшу реалізацію та зумовлюють окремий облік та зберігання такого товару, окремо від того, який в своєму складі не містить таких добавок є обов`язковою та невід`ємною частиною опису (номенклатури) товару. Також суд зазначив, що позивач не скористався правом, передбаченим п.201.10 статті 201 ПК України, шляхом подання скарги податковому органу на свого контрагента, а тому прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Так, судом встановлено, що позивач отримував від ПАТ "Укртатнафта" тільки дизельне паливо та бензин з присадками.

Колегією суддів встановлено, що в актах приймання-передачі і в податкових накладних ПАТ "Укртатнафта" вказано однакові код УКТЗЕД, кількість і ціна одиниці постачання товару, а тому об`єкт і база оподаткування, суми податкових зобов`язань при складанні податкових накладних не змінилися.

Окрім того, код згідно з УКТЗЕД пального з присадками та без них співпадає.

Таким чином, викладена в податкових накладних інформація дозволяє ідентифікувати здійснену операцію, її зміст, період, сторін та суму податкових зобов`язань.

Згідно з п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що наведені вище податкові накладні зареєстровані в ЄРПН, реєстрація цих накладних не скасована та не зупинена.

При цьому, колегія суддів зазначає, що неточності в описі товару, який зазначено в податкових накладних, якщо при цьому вся інша інформація дозволяє ідентифікувати здійснену операцію, її зміст, період, сторін та суму податкових зобов`язань, не можуть бути підставою для визнання господарської операції нереальною та скасування у позивача права на податковий кредит за вказаними правовідносинами.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 22.01.2018 року №1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, на підставі податкового повідомлення-рішення №1 від 22.01.2019 року до позивача застосовано штраф у розмірі 510 грн. з тих підстав, що в порушення положень п.49.2 ст.49 ПК України, позивач не подав до контролюючого органу податкові декларації з ПДВ у період, в якому встановлена наявність показників, які підлягають декларуванню, а саме за грудень 2015р., січень, лютий 2016 року.

Так, за наслідками проведення перевірки було встановлено, що у період грудень 2015 року - лютий 2016 року контрагентом постачальником позивача ТОВ "Гравітан" виписано та зареєстровано в ЄРПН податкові накладні №112, №77 від 31.12.2015 року, №112, №70 від 31.01.2016 року, №82 від 29.02.2016 року.

Згідно з п. 49.2 ст.49 ПК України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Пунктом 120.1 ст.120 ПК України визначено, що неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Представник позивача зазначив, що жодних пояснень з приводу вказаного порушення він не має, як і не має доказів подачі податкових декларацій з ПДВ за вказані періоди, також зазначив, що в цій частині податкове повідомлення-рішення не оскаржує, а тому колегія суддів приходить до висновку, що відсутні підстави для скасування податкового повідомлення рішення №1 від 22.01.2019 року.

Податковим повідомленням-рішенням №1 від 22.01.2019 року до позивача застосовано штраф у розмірі 45 753,41 грн. з тих підстав, що позивач порушив терміни реєстрації в ЄРПН податкових накладних, виписаних позивачем 31.03.2016р. та 31.03.2017р., перелік яких міститься в акті перевірки (аркуш 41 акту) з визначенням кількості днів затримки реєстрації.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України (в редакції до 01.01.2017р.) визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем). У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом (п. 201.10 ПК України в редакції після 01.01.2017 року).

Пунктом 120 1.1 ст.120 1 ПК України визначено, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів.

Колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи позивачем не надано до суду жодних доказів на спростування вказаного порушення, крім того представник зазначив, що не оскаржує дане податкове повідомлення-рішення та погоджується з ним, а тому відсутні підстави для скасування податкового повідомлення рішення №1 від 22.01.2019 року.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стіл-Профіт"-задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2019 по справі № 520/118/19 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №1 від 22.01.2018 року у розмірі 103406 (сто три тисячі чотириста шість) грн. 25 коп. та відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №1 від 22.01.2018 року.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1 від 22.01.2018 року у розмірі 103406 (сто три тисячі чотириста шість) грн. 25 коп.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1 від 22.01.2018 року.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2019 року по справі №520/118/19 залишити без змін.

< Порядок набрання чинності >

Головуючий суддя Г.Є. Бершов
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов
Постанова складена в повному обсязі 24.12.19.