Справа № 200/12896/19-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 р. Справа№200/12896/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправним та скасування Рішення № 186 від 10 жовтня 2019 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років згідно Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (із змінами); зобов`язання повторно розглянути заяву від 1 жовтня 2019 року №8412 щодо призначення позивачу пенсії за вислугу років згідно Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (із змінами).

Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач, як працівник освіти, здобула право на пенсію за вислугу років, відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (із змінами), проте відповідачем відмовлено у призначенні пенсії на підставі статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу та недосягненням пенсійного віку. Позивач вважає протиправним рішення відповідача, оскільки рішенням Конституційного суду України № 2-рп визнано неконституційними положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України № 1788, зі змінами, внесеними Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911VІІІ.

Відповідач позов не визнав, 27 листопада 2019 року подав відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю. В обґрунтування зазначив, що у позивача відсутній необхідний спеціальний стаж роботи для призначення пенсії, який передбачений Прикінцевими положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України від 3 листопада 2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 8 листопада 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 21 березня 2019 року.

Ухвалою суду від 11 листопада 2019 року вирішено виправити описку, допущену в ухвалі суду від 8 листопада 2019 року, зазначивши вірно дату та час призначення судового засідання: 3 грудня 2019 року о 10:30.

У судове засідання 3 грудня 2019 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином.

На підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Згідно частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серія НОМЕР_1 виданим Краматорським МВ ГУМС України в Донецькій області.

Згідно трудової книжки Серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 у період: з 1 вересня 1989 року по 24 червня 1991 року навчалася у педагогічному училище №12 м. Москви; з 1 серпня 1991 року по 11 серпня 1993 року працювала у Костянтинівському заводі «Укрцинк» вихователем дитячого садку; з 12 серпня 1993 року по 1 лютого 2003 року вихователем ясла-садок №6; з 4 лютого 2003 року по 31 липня 2019 року - вихователем ясла-садок №96 Краматорської міської ради; з 1 серпня 2019 року переведена з посади вихователя на посаду діловода.

9 серпня 2019 року позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області із заявою довільної форми про призначення пенсії за вислугу років.

Листом від 15 серпня 2019 року №420/Т-19-01-01/13898/02/34 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що пенсія за вислугу років призначається особам, які станом на 11 жовтня 2017 року мають вислугу років та необхідний стаж для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

1 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою, встановленого зразка, про призначення пенсії, додавши до заяви: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, трудову книжку, свідоцтво про шлюб, що підтверджується копією заяви та розпискою - повідомленням та не є спірним між сторонами.

Рішенням Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області № 186 від 10 жовтня 2019 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років згідно Прикінцевих положень Закону України від 9 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами) ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу (26 років 6 місяців) та недосягненням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в період з 1 квітня 2017 року по 11 жовтня 2017 року. При цьому визначено, що стаж ОСОБА_1 , який дає право на вислугу років, згідно статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» складає 26 років. (а.с. 31).

Не погодившись з діями відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Спірним питанням є визнання права позивача на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі Закон №1058).

Пунктом 2-1 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 1058 передбачено, що, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII (далі - Закон № 2148) набрав чинності 11 жовтня 2017 року.

Абзацами першим та другим пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058, в редакції Закону № 2148, встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Пункт «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII в редакції Законів України № 213-VIII від 02 березня 2015 року та №911VIII від 24 грудня 2015 року, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема в період з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців, в період з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців.

Проте, Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 4 червня 2019 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII. Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

За змістом вказаного рішення Конституційного суду України положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а» статті 54 Закону № 1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону № 1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

В абзацах другому, четвертому пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010, Конституційний Суд України зазначив, «…що визнання неконституційним Закону №2222 у зв`язку з порушенням процедури його розгляду та ухвалення означає відновлення дії попередньої редакції норм Конституції України, які були змінені, доповнені та виключені Законом №2222. Це забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство як Основного Закону держави на всій території України».

Тобто, з 5 червня 2019 року положення пункту «е» частини 1 статті 55 Закону №1788 діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, а саме: «право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку».

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909, згідно якого до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посаді вихователя дошкільного навчального закладу всіх типів.

Як вже зазначалось вище, згідно спірного рішення, стаж роботи ОСОБА_1 , який дає право на пенсію за вислугу років складає 26 років.

При цьому, згідно наявних в матеріалах справи документів, стаж роботи позивача на посаді вихователя дитячого садка, станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії, становить більше 28 років (без урахування періоду навчання, який згідно п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону №1788 зараховується до стажу роботи).

Таким чином, суд не приймає до уваги, заперечення відповідача, викладені у відзиві, оскільки на момент звернення із заявою про призначення пенсії за вислугою років, позивач набула право на отримання такої пенсії незалежно від віку згідно пункту «е» частини 1 статті 55 Закону №1788, як працівник освіти, який має спеціальний стаж роботи більше 25 років.

На підставі викладеного вище, ураховуючи невірне тлумачення відповідачем положень законодавства, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням висновків суду по справі, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Відповідно до частини 1статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. Таким чином, судовий збір у зазначеному розмірі підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області №186 від 10 жовтня 2019 року про відмову в призначені пенсії за вислугу років згідно Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (із змінами) ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, б. 5; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) від 1 жовтня 2019 року, зареєстровану за №8412, про призначення пенсії на за вислугу років, із урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, б. 5; ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) суму судового збору у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб - адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв