Справа № 500/1925/19
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11789/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

за участі представника відповідача: Нацюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року (рішення ухвалене о 15:27 год. у м. Тернополі судом у складі головуючого судді Мандзія О.П., повний текст рішення складено 07.10.2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язаня відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 26.07.1993 року по 27.10.1998 року в Тернопільському обласному госпрозрахунковому ремонтно-виробничому комбінаті та провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням періоду з 26.07.1993 року по 27.10.1998 року починаючи з 25.05.2019 року.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а записами у трудовій книжці підтверджується стаж роботи позивача з 26.07.1993 року по 27.10.1998 року в Тернопільському обласному госпрозрахунковому ремонтно-виробничому комбінаті. Дані записи відповідають вимогам Інструкції про ведення трудових книжок, яка затверджена спільним наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, тому вважає відмову відповідача безпідставною та необгрунтованою. Просила позов задоволити.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року вказаний вище позов задоволено повністю. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати період роботи ОСОБА_1 з 26.07.1993 року по 27.10.1998 року в Тернопільському обласному госпрозрахунковому ремонтно-виробничому комбінаті до страхового стажу та провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням періоду з 26.07.1993 року по 27.10.1998 року починаючи з 25.05.2019 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень та 768 гривень 40 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з невірним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з 25.05.2019 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Протягом трудової діяльності позивач працював на різних підприємствах, серед яких з 26.07.1993 року по 27.10.1998 року в Тернопільському обласному госпрозрахунковому ремонтно-виробничому комбінаті, що підтверджується відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30.07.1993 року (а.с.13-14).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 22.07.2019 року №477/Т-11 позивачу повідомлено, що період роботи з 26.07.1993 року по 27.10.1998 року в Тернопільському обласному госпрозрахунковому ремонтно-виробничому комбінаті не враховано до страхового стажу, оскільки відбиток печатки в трудовій книжці на записі про звільнення не містить коду ЄДРПОУ. Для зарахування до страхового стажу вищезазначеного періоду роботи необхідно надати підтверджуючі документи (а.с.15-16).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закону № 1788-XII) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна норма викладена у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Пунктом 20 Порядку 637 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу; професія або посада, характер роботи; розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону № 1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

У трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача в Тернопільському обласному госпрозрахунковому ремонтно-виробничому комбінаті міститься записи №7 та №8, що відповідно до наказу №28-к від 23.07.1993 року позивач прийнятий художником-архітектором творчої кваліфікації, а згідно з наказом №1 від 27.10.1998 року звільнений з роботи за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993.

Відповідно до пункту 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерством соціального захисту України № 58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.4 розділу II Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження)

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Встановлено, що записи про спірний період роботи у Тернопільському обласному госпрозрахунковому ремонтно-виробничому комбінаті з 26.07.1993 по 27.10.1998 не містять перекреслень, виправлень чи дописок, а записи розміщені послідовно по хронології, написані акуратно, та завірені підписом керівника підприємства та печаткою підприємства, що не потребує обов`язкового підтвердження трудового стажу додатковими документами.

Поряд з цим, колегія суддів вважає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду у справі №687/975/17 від 21.02.2018.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що позивач зверталася до відповідних архівних установ для надання документів, які б підтверджували стаж роботи у Тернопільському обласному госпрозрахунковому ремонтно-виробничому комбінаті у спірний період.

Однак, як видно із матеріалів справи, Документація Тернопільського обласного госпрозрахункового ремонтно-виробничого комбінату на державне зберігання в архівний відділ Тернопільської міської ради, в архівний відділ Тернопільської районної державної адміністрації та в державний архів Тернопільської області не надходили (а.с.19, 20, 21).

Згідно листа №01-70/04-57 від 08.08.2019 року в Управлінні культури Тернопільської обласної державної адміністрації також відсутні документи щодо діяльності Тернопільського обласного госпрозрахункового ремонтно-виробничого комбінату (а.с.18).

Разом з цим, п.18 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника .

Судом першої інстанції в ході розгляду справи допитано свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які знали позивача по спільній роботі в Тернопільському обласному госпрозрахунковому ремонтно-виробничому комбінаті, що підтверджується відомостями трудових книжок таких (а.с.54-56, 59-61, 64-66), та підтвердили факт роботи позивач в Тернопільському обласному госпрозрахунковому ремонтно-виробничому комбінаті протягом спірного періоду з 26.07.1993 року по 27.10.1998 року.

Також встановлено, що відбиток печатки на записі про звільнення в трудових книжках свідків, також не містив коду ЄДРПОУ Тернопільського обласного госпрозрахункового ремонтно-виробничого комбінату, однак, як свідчили їх пояснення, це не стало підставою для не зарахування періоду роботи у вказаному підприємстві до пенсійного стажу.

Враховуючи зазначене, колегія суддів прийшла до переконання, що оспорюваний період роботи позивача слід зарахувати до її стажу роботи для призначення пенсії, оскільки він підтверджений належними та достатніми доказами та зобов`язати апелянта провести перерахунок пенсії.

Крім цього, апеляційний суд зазначає, що позивачем заявлено до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою відповідно до акта виконаних робіт від 02.10.2019 року (а.с.67), отриманою від адвоката Боднар О.В. на виконання умов договору, укладеного 19.08.2019 року з адвокатським об`єднанням "Твій адвокат" (а.с.24), в сумі 5000,00 грн., сплачених згідно квитанції №63 від 19.08.2019 року (а.с.68).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У постанові від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Виходячи із приписів частин шостої і сьомої статті 134 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає, що такі належним чином підтверджені, співмірні із складністю справи, наданими адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, а тому підлягають відшкодуванню у повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 500/1925/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 26.12.2019р.