Справа № 200/11750/19-а
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 р. Справа№200/11750/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Святогірської міської ради та Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, в особі Міськрайонного управління держгеокадастру у Слов`янському районі та м. Слов`янську, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (надалі ГУ ДФС у Донецькій області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від:

1) 22.06.2017 року №8757304-130 (форма «Ф»), яким визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати фізичних осіб у розмірі 100 972,18 грн.;

2) 22.06.2017 року №8757302-130 (форма «Ф»), яким визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати фізичних осіб у розмірі 144 693,14 грн.;

3) 22.06.2017 року №8757301-130 (форма «Ф»), яким визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати фізичних осіб у розмірі 153 374,73 грн.;

4) 17.04.2018 року №2-0522 (форма «Ф»), яким визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати фізичних осіб у розмірі 153 374,73 грн. (в подальшому за текстом Спірні ППР).

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача Спірні ППР розраховані невірно, оскільки нормативно-грошова оцінка земельної ділянки, яка використовується у розрахунках, не співпадає із нормативно-грошовою оцінкою земельної ділянки, вказаною в укладеному договорі оренди землі. У договорі оренди землі відсутні умови щодо односторонньої зміни умов договору, в тому числі зміни розміру нормативної грошової оцінки землі або розміру орендної плати. Крім того позивач вважає, що у період з 14.04.2014 року по 08.06.2016 року була звільнена на підставі ст. 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року № 1669-VI, якою передбачалося звільнення суб`єктів господарювання, які здійснювали діяльність на території проведення антитерористичної операції від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності на період проведення антитерористичної операції. А отже, позивач вважає спірні податкові повідомлення-рішення незаконними та просить їх скасувати у судовому порядку.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21.10.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без проведення судового засідання та повідомлення сторін. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

29.10.2019 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду заяву Головного управління ДФС у Донецькій області про розгляд адміністративної справи № 200/11750/19-а за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2019 року залучено у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Святогірську міську раду та Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області в особі Міськрайонного управління держгеокадастру у Слов`янському районі та м. Слов`янську.

Відповідачем позовні вимоги не визнані, в матеріалах справи наявний відзив на позов у якому зазначено, що відповідно до п. 288.1 ст. 288 Податкового Кодексу України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки та відповідні норми Податкового кодексу України. Відповідач зазначив, що у договорі оренди вказано, що орендна плата розраховується у розмірі 5 відсотків від нормативної грошової оцінки з урахуванням індексації. У 2015 році нормативно грошова оцінка земельної ділянки складала розмір 2019443,65 грн. та орендна плата 100972,18 грн. (2019443,65 грн.х5%), у 2016 році 2893862,75 грн., орендна плата 144693,14 грн. (2893862,75 грн.х5%), у 2017 році 3067494,52 грн., орендна плата 153374,73 грн. (3067494,52 грн.х5%), у 2018 році 3067494,52 грн., орендна плата 153374,73 грн. (3067494,52 грн.х5%). А отже, на думку відповідача позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

У відповіді на відзив позивач надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

22 листопада 2019 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача зазначив, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки (п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України). Таким чином, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 . Позивач мала статус суб`єкта підприємницької діяльності з 05.06.2015 року, з 10.01.2018 року стан суб`єкта: припинено (а.с. 6-9).

08.12.2010 року між Святогірською міською радою як орендодавцем та громадянкою ОСОБА_1 як орендарем укладено договір оренди землі №71, згідно з пунктом 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення із земель рекреаційного призначення, яка знаходиться у АДРЕСА_2 «А». В оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,5048 гектарів. На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна: нежитлова будівля, курзал з бібліотекою, будівля критої танцювальної площадки, сторожки, каси, туалет, замощення, паркан, ворота, пожарна водойма, що належить гр. ОСОБА_1 на праві приватної власності, Витяг № 23820022 від 10.09.2009 року. Про реєстрацію права власності на нерухомк майно виданий Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янськ, а також інші об`єкти інфраструктури інженерні мережі знаходяться в доброму технічному стані. Згідно із пунктом 5 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1292336,53 грн. Договір укладено на 25 років (п. 8 Договору).

Як вбачається з Договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, всього річна складає 64616,83 грн. Оплата вноситься до 15 серпня та до 15 листопада по 1/2 частині річної орендної плати. (а.с. 10-14).

Додаткові угоди (договори про внесення змін) до договору не укладались.

Згідно даним щодо оренди земель м. Святогірська Донецької області (фізичні особи) станом на 01.01.2015 року нормативно грошова оцінка земельної ділянки складала розмір 2019443,65 грн. та орендна плата 100972,18 грн. (2019443,65 грн.х5%), станом на 01.01.2016 року 2893862,75 грн., орендна плата 144693,14 грн. (2893862,75 грн.х5%), станом на 01.01.2017 року 3067494,52 грн., орендна плата 153374,73 грн. (3067494,52 грн.х5%), станом на 01.01.2018 року 3067494,52 грн., орендна плата 153374,73 грн. (3067494,52 грн.х5%) (а.с.51-61).

Відповідно до пояснень Святогірської міської ради, починаючи з моменту укладання Договору (2010 рік) до моменту 08.06.2016 року (початок здійснення розрахунку заборгованості) по 30.06.2018 нормативно грошова оцінка та оренда плата по рокам становила:

2010 рік: згідно п.5 Договору 1292336,53 грн., коефіцієнт індексації 1,000, ставка орендної плати 5%, орендна плата в рік 64616,83 грн.

2011 рік: 1292336,53 грн.х1,0=1292336,53 грн., коефіцієнт індексації 1,000, ставка орендної плати 5%, орендна плата в рік 64616,83 грн.

2012 рік: 1292336,53 грн.х1,0=1292336,53 грн., коефіцієнт індексації 1,000, ставка орендної плати 5%, орендна плата в рік 64616,83 грн.

2013 рік: 1292336,53 грн.х1,0=1292336,53 грн., коефіцієнт індексації 1,000, ставка орендної плати 5%, орендна плата в рік 64616,83 грн.

2014 рік: 1292336,53 грн.х1,0=1292336,53 грн., коефіцієнт індексації 1,249, ставка орендної плати 5%, орендна плата в рік 64616,83 грн.

2015 рік: 1292336,53 грн.х1,249=1614128,33 грн., коефіцієнт індексації 1,433, ставка орендної плати 5%, орендна плата в рік 80706,42 грн.

2016 рік: 1614128,33 грн.х1,433=2313045,90 грн., коефіцієнт індексації 1,060, ставка орендної плати 5%, орендна плата в рік 115652,3 грн.

2017 рік: 2313045,90 грн.х1,06=2451828,66 грн., коефіцієнт індексації 1,000, ставка орендної плати 5%, орендна плата в рік 122591,44 грн.

2018 рік: 2451828,66 грн.х1,0=2451828,66 грн., коефіцієнт індексації 1,000, ставка орендної плати 5%, орендна плата в рік 122591,44 грн.

2019 рік: 2451828,66 грн., ставка орендної плати 5%, орендна плата в рік 122591,44 грн.

У листі від 03.12.2019 року позивач зазначила, що станом на 03.12.2019 року платежі з орендної плати за період 2015-2018 роки не вносилися.

22.06.2017 року та 17.04.2018 року відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначені податкові зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки:

податковим повідомленням-рішенням № 8 від 22.06.2017 року визначено податкове зобов`язання з орендної плати за земельну ділянку в сумі 100972,18 грн. за 2017 рік (а.с. 15-16);

податковим повідомленням-рішенням № 8 від 22.06.2017 року визначено податкове зобов`язання з орендної плати за земельну ділянку в сумі 144693,14 грн. за 2017 рік (а.с. 17-18);

податковим повідомленням-рішенням № 8 від 22.06.2017 року визначено податкове зобов`язання з орендної плати за земельну ділянку в сумі 153374,73 грн. за 2017 рік (а.с. 19-20);

податковим повідомленням-рішенням № 2-0522 від 17.04.2018 року визначено податкове зобов`язання з орендної плати за земельну ділянку в сумі 153374,73 грн. за 2018 рік (а.с. 21-22).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Як слідує з заявленого позову позивач вважає, що нормами ПК України не передбачено проведення індексації орендної плати, натомість індексації підлягає нормативна грошова оцінка земельних ділянок, проте відповідачем визначено зобов`язання у Спірних ППР шляхом проведення індексації орендної плати. При цьому, зміни до договору оренди земельної ділянки не вносилися, а отже відсутні підстави для зміни суми орендної плати у зв`язку із проведення індексації орендної плати.

Вирішуючи даний спір, суд зазначає наступне.

Згідно положень Земельного кодексу України землекористування в Україні є платним.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст.1 Закону України «Про оренду землі»).

Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендною платою за землю є платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Підпунктом 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII Податкового кодексу України.

Як визначено п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

На підставі пп. 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Відповідно до п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Пунктом 286.5. ст. 286 Податкового кодексу України передбачено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Пунктом 287.5. ст. 287 Податкового кодексу України передбачено, що податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Положеннями ст. 288 Податкового кодексу передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Щодо доводів позивача про те, що відповідачем безпідставно не здійснено розрахунок грошового зобов`язання з орендної плати за землю на підставі договору оренди, як того вимагає п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі» вбачається, що користування землею в Україні є платним.

З 01 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, який, відповідно до п. 1.1 ст. 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом пп. 9.1.10 п. 9.1 ст. 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст пп. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, Податковий кодекс України визначив обов`язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп. 14.1.136. п. 14.1 ст. 14 ПК України). Подібне визначення міститься й у ст. 21 Закону України «Про оренду землі».

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1 ст. 288 ПК України).

Підпунктом 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відтак, з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи з наведеного, норми Податкового кодексу України є пріоритетними над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у п. 5.2 ст. 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України.

Отже доводи позивача щодо односторонньої зміни умов договору, судом до уваги не приймаються, оскільки відповідно до умов договору орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі у розмірі 5 відсотків грошової оцінки землі. Грошова оцінка землі проводиться щороку, тому сума сплати також змінюється, та відповідно до законодавства підлягає сплаті незалежно від моменту внесення до договору змін розміру плати.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених вище норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2014 року (справа №21-274а14), 07 квітня 2015 року (справа №21-117а15), 14 квітня 2015 року (справа №21-165а15), 24 квітня 2015 року (справа № 21-131а15), Верховного Суду від 21 серпня 2018 року по справі №814/1622/16 (адміністративне провадження №К/9901/36012/18).

Отже, з набранням чинності Податковим кодексом України, тобто з 01 січня 2011 року, мінімальний розмір річної орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності та грошову оцінку яких встановлено, становить 3% від їх грошової оцінки.

Законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до п. 288.4 ст. 288 ПК України - розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорi оренди мiж орендодавцем (власником) та орендарем.

На підставі п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розмiру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцiнка земельних дiлянок.

Згідно даним щодо оренди земель м. Святогірськ (фізичні особи), нормативно грошова оцінка земельної ділянки, орендарем якої є ОСОБА_1 , станом на 01.01.2015 року складала розмір 2019443,65 грн. та орендна плата 100972,18 грн. (2019443,65 грн.х5%), станом на 01.01.2016 року 2893862,75 грн., орендна плата 144693,14 грн. (2893862,75 грн.х5%), станом на 01.01.2017 року 3067494,52 грн., орендна плата 153374,73 грн. (3067494,52 грн.х5%), станом на 01.01.2018 року 3067494,52 грн., орендна плата 153374,73 грн. (3067494,52 грн.х5%) (а.с.51-61).

При розрахунку суми зобов`язання з орендної плати за спірний період, податковим органом використовувались данні Святогірської міської ради, в тому числі, з урахуванням даних щодо індексації нормативної грошової оцінки земель.

Таким чином, положення пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України встановлюють мінімальний розмір плати за землю, отже, спірні податкові повідомлення рішення винесені відповідачами обґрунтовано, в межах своїх повноважень, тобто є правомірними і скасуванню не підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року по справі №200/13614/18-а.

З урахуванням наведеного, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки спірні ППР відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

На думку суду, у спірних правовідносинах відповідач діяв без порушення меж повноважень, визначених Законами України, а також обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. 18 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили обґрунтованість заявленого позову, суду не надані, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Приймаючи до уваги відмову у задоволенні позову, розподіл судових витрат у відповідності до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Святогірська міська рада та Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області в особі Міськрайонного управління держгеокадастру у Слов`янському районі та м. Слов`янську, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Повне судове рішення складене 23 грудня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.М. Чучко