Справа № 440/2763/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 р.Справа № 440/2763/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Супрун Є.Б., м. Полтава) від 15.10.2019 року по справі № 440/2763/19

за позовом ОСОБА_1

до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області

про визнання неправомірними та скасування актів, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати неправомірними та скасувати акти: 1) про нещасний випадок невиробничого характеру форми НТ* №10; 2) розслідування нещасного випадку, що стався 18.02.2015, форми Н-5* від 02.07.2019; зобов`язати відповідача провести повторне розслідування за фактом нещасного випадку, що стався з позивачем 18.02.2015; зобов`язати відповідача скласти акти за формою Н-1 та Н-5, в яких зазначити про те, що нещасний випадок стався у період проходження служби при виконанні службових обов`язків у зоні проведення АТО.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що не погоджується зі складеними відповідачем актами за наслідками службового розслідування нещасного випадку, який трапився з позивачем 18.02.2015 р., як він вважає, в період проходження ним військової служби при виконанні службових обов`язків в зоні проведення АТО. Вказав, що відповідачем протиправно проігноровано показання свідків події ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , наданими представникам Ліквідаційної комісії.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 року по справі № 440/2763/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень. Позивач надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 під час проходження служби в УМВС України в Полтавській області згідно з посвідченням про відрядження № 274 відряджався в Донецьку область на територію проведення АТО строком з 20.01.2015 до 21.02.2015 (а.с. 148). Факт перебування ОСОБА_1 у службовому відрядженні в зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької області у період з 20.01.2015 по 22.02.2015 підтверджується довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, виданою Краматорським міськвідділом ГУМВС України в Донецькій області № 1/4437 від 20.02.2015 р. (а.с. 149).

Згідно з послужним списком, наказом УМВС України в Полтавській області від 06.11.2015 №625 о/с "По особовому складу" відповідно до пункту 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, капітана міліції ОСОБА_1 , заступника начальника Кобеляцького районного відділу - начальника кримінальної міліції звільнено з 06.11.2015 у запас Збройних Сил за пунктом 64 "з" (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) (а.с. 90-95).

Також судом першої інстанції встановлено, що 02.02.2018 р. ОСОБА_1 звернувся через урядову гарячу лінію до голови ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області Захарченка Д.А. із зверненням, у якому, серед іншого, повідомив, що з 20.01.2015 по 21.02.2015 він перебував у службовому відрядженні у складі сил та засобів, які залучалися та брали участь у антитерористичній операції на території Донецької області згідно наказу УМВС України в Полтавській області № 17 о/с від 16.02.2015. 18.02.2015 під час виведення сил з м. Дебальцеве Донецької області в с. Логвіново Донецької області виник обстріл колони, яка рухалась до м. Артемівськ Донецької області, під час якого позивач отримав поранення у вигляді ЗЧМТ (контузії головного мозку), залишився металевий об`єкт (осколок) в підшкірних відділах лівої лобної області. Зазначив, що разом з ним з Полтавщини також отримав травми та поранення колега по службі ОСОБА_2 та обставини справи можуть підтвердити й інші колеги, які були разом з позивачем у відрядженні (а.с. 96).

До свого звернення заявник додав копію посвідчення учасника бойових дій, копію довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 1/4437 від 20.02.2015, копію посвідчення про відрядження № 274, копію відмітки у відрядженні, копію виписного епікризу № 1009, копію виписного епікризу № 1798, копію магнітно-резонансної томографії.

Листом УМВС України в Полтавській області № 6416/3х від 30.03.2018 ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до листа ДУ "ТМО МВС України по Полтавській області" відомості про його поранення у вигляді ЗЧМТ відсутні та відсутня будь-яка інформація щодо проходження лікування з приводу отримання поранення під час виконання службових обов`язків з зоні АТО в період з 21.01.2015 по теперішній час. З огляду на це позивача поінформовано про відсутність підстав щодо проведення службового розслідування у відповідності до вимог наказу МВС № 1346 від 07.12.2002 р. Одночасно проінформовано, що відносно осіб, які отримали травми різного ступеня тяжкості під час обстрілу м. Дебальцеве Донецької області та перебувають на обліку в УКЗ ГУНП було проведено службові розслідування, в тому числі і відносно колишнього працівника поліції ОСОБА_2 у 2015 році (а.с. 97).

Позивач не погодився з такою відповіддю відповідача, у зв`язку з чим оскаржив її до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.09.2018 у справі № 816/1543/18, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2019, адміністративний позов ОСОБА_1 до УМВС України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність УМВС України в Полтавській області, що полягає у не проведенні розслідування нещасного випадку, про який ОСОБА_1 повідомив зверненням від 02.02.2018. Зобов`язано УМВС України в Полтавській області провести розслідування нещасного випадку, про який ОСОБА_1 повідомив зверненням від 02.02.2018. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 39-51).

На виконання рішення суду, наказом ліквідаційної комісії Великобагачанського РВ УМВС України в Полтавській області від 05.04.2019 № 1 призначено розслідування нещасного випадку із колишнім дільничним офіцером поліції сектору превенції Великобагачанського БП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області капітаном поліції Книшем О.А. (а.с. 107).

До Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 15.05.2019 р. внесено запис про припинення діяльності Великобагачанського РВ УМВС України в Полтавській області як юридичної особи публічного права.

З метою завершення розслідування Великобагачанський РВ надіслав усі зібрані матеріали розслідування до Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області.

Наказом УМВС України в Полтавській області від 01.07.2019 № 1169 створено комісію з розслідування вказаного нещасного випадку (а.с. 98).

За результатами розслідування 02.07.2019 було складено акт розслідування нещасного випадку, що стався 18.02.2015 близько 07 год. 00 хв УМВС України в Полтавській області форми Н-5* (а.с. 99-102) та акт № 10 про нещасний випадок невиробничого характеру форми НТ* (а.с. 103-105).

Вважаючи вищезазначені акти неправомірними, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про їх скасування та зобов`язання УМВС України в Полтавській області провести повторне розслідування зі складанням актів за формою Н-5* та Н-1*.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку про їх необґрунтованість.

В доводах апеляційної скарги позивач по справі послався на те, що надана ним виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 2518 від 07.11.2017 (форма первинної облікової документації № 027/о) є первинною обліковою документацією, яка підтверджує факт втрати працездатності від нещасного випадку, яка настала не одразу, що не було враховано судом першої інстанції. Також вказав, що З винесеним Відповідачем Актом форми Н-5 та Актом форми НТ апелянт не згодний, адже під час проведення розслідування не було досліджено та взято до уваги ряд обставин та фактів повідомлених під час самого розслідування (покази свідків), що суттєво впливають на прийняття кінцевого та законного рішення з наданням апелянту актів службового розслідування нещасного випадку за формою Н-1 та Н-5.

В доводах апеляційної скарги позивач також послався на те, що пунктом 3.11 Порядку № 1346 передбачено, що комісія визнає, що "нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків", якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався: за обставин, не пов`язаних з виконанням службових обов`язків, зазначених у пунктах 3.9, 3.10, 3.11; унаслідок отруєння алкоголем, наркотичними або іншими отруйними речовинами, а також унаслідок їх дії (асфіксія, інсульт, зупинка серця тощо) за наявності медичного висновку, якщо це не викликано застосуванням цих речовин із службовою метою або порушення вимог безпеки щодо їх зберігання і транспортування або якщо потерпілий, який перебував у стані алкогольного чи/наркотичного сп`яніння, був відсторонений від служби (роботи) згідно з установленим порядком; під час скоєння злочинів або інших правопорушень, якщо ці дії підтверджені рішенням суду; у разі природної смерті або самогубства, за винятком випадків, зазначених у пункті 3.10 цього Порядку, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та органів прокуратури; унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни.

Але, зазначені вище обставини жодного відношення не мають до ситуації яка склалась з оперуповноваженим сектору карного розшуку Київського РВ Полтавського МУ УМВС України в Полтавській області Книш О.А. саме 18.02.2015 р.

Також вказав, що судом першої інстанції була грубо проігнорована заява про долучення доказів, обставини та факти викладені в ній з посиланням на додатковий медичний матеріал, що підтверджує факти викладені.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.

З метою врегулювання питань, пов`язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України був розроблений Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, який затверджений наказом МВС України від 27.12.2002 №1346 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.01.2003 за № 83/7404 (надалі - Порядок № 1346).

Відповідно до п. 2.1 Порядку № 1346 розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров`я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі (далі - нещасні випадки).

Пунктом 2.2 Порядку № 1346 визначено, що за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Відповідно до п. 2.4 Порядку № 1346, якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ* (додаток 2).

Положеннями п. 3.8 Порядку № 1346 визначено, що комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов`язана протягом трьох діб після утворення комісії: обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо; визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці; з`ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов`язків (не пов`язаний з виконанням службових обов`язків); скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (додаток 4) у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у п`яти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію.

Згідно з п. 3.9 Порядку № 1346 встановлено, що комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", якщо він трапився в період проходження служби під час: - припинення або запобігання злочинам або правопорушенням; - вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод; - охорони і забезпечення громадського порядку; - несення постової чи патрульної служби; - виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх учинили; - забезпечення безпеки дорожнього руху; - участі в ліквідації наслідків аварії, пожежі, катастрофи, стихійного лиха та інших надзвичайних подій; - виконання потерпілим трудових (посадових, функціональних) обов`язків за режимом роботи підрозділу, у тому числі у відрядженні; - перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - робота) з моменту прибуття потерпілого в підрозділ до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього розпорядку підрозділу, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або, за дорученням керівника, у неробочий час; підготовки до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь праці, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення; - проїзду на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підрозділу, або іншому транспортному засобі відповідно до укладеного договору; - проведення навчання, тренувань, обов`язкових фізичних занять у встановлений час, участі в спортивних змаганнях, професійних та кваліфікаційних конкурсах; - використання власного транспорту в інтересах підрозділу з дозволу або за письмовим дорученням керівника підрозділу; - провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий; - прямування працівника до об`єкта (між об`єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами; - прямування потерпілого до місця чи з місця відрядження згідно з установленим завданням про відрядження.

Положеннями п. 3.10 Порядку № 1346 визначено, що комісія з розслідування також визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", якщо він стався в період проходження служби внаслідок: безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника (учинення опору, захват заручником, напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обов`язків, з метою помсти за законні дії з припинення правопорушення, затримання або викриття правопорушника в період служби тощо); спроби самогубства працівника під впливом психофізіологічних, небезпечних та шкідливих факторів, пов`язаних з виконанням службових обов`язків; травмування внаслідок нестатутних відносин (у разі відсутності вини потерпілого); раптового погіршення стану здоров`я працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків у разі відсутності умов, зазначених у третьому, четвертому та шостому абзацах пункту 3.11 цього розділу, що визнається пов`язаним з виконанням службових обов`язків за умови, що погіршення стану здоров`я працівника сталося внаслідок впливу небезпечних чи шкідливих виробничих факторів, що підтверджено медичним висновком, або якщо потерпілий не проходив медичного огляду, передбаченого законодавством, а робота, що виконувалася, протипоказана потерпілому відповідно до медичного висновку про стан його здоров`я. Медичний висновок щодо зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього небезпечних чи шкідливих виробничих факторів або щодо протипоказання за станом здоров`я працівника виконувати зазначену роботу видається лікувально-профілактичним закладом за місцем лікування потерпілого на запит керівника підрозділу чи голови комісії з розслідування; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

За приписами п. 3.11 Порядку № 1346 комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків", якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався: за обставин, які не підпадають під дію пунктів 3.9, 3.10 цього розділу і не пов`язані з виконанням службових обов`язків; унаслідок дій, учинених у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, а також унаслідок дії алкоголю, наркотичних або інших отруйних речовин (асфіксія, інсульт, зупинка серця тощо) за наявності медичного висновку, якщо це не викликано застосуванням цих речовин із службовою метою або порушення вимог безпеки щодо їх зберігання і транспортування або якщо потерпілий, який перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, був відсторонений від служби (роботи) згідно з установленим порядком; під час скоєння злочинів або інших правопорушень, якщо ці дії підтверджені рішенням суду; у разі природної смерті або самогубства, за винятком випадків, зазначених у пункті 3.10 цього розділу, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та органів досудового розслідування; унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що з приводу події, яка трапилася 18.02.2015 у зоні АТО, проведено спеціальне розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком та складено акт форми Н-5* від 11.06.2015 р. (а.с. 121-126), яким встановлено, що 18.02.2015 до чергової частини УМВС України в Полтавській області з ГУМВС України в Донецькій області надійшла інформація про звернення за медичною допомогою до Артемівської ЦМРЛ працівників УМВС, а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які отримали різні тілесні ушкодження під час обстрілу м. Дебальцеве. Також встановлено, що на лікування до м. Харків був направлений ОСОБА_2 , який отримав кульове поранення лівої ноги, до м. Артемівськ - ОСОБА_8 , який отримав кульове поранення правої ноги та ОСОБА_9 , який отримав касательне поранення голови.

Після вивчення обставин події розслідуванням встановлено, що дійсно 17.02.2015 зведений загін УМВС, до складу якого входив ОСОБА_1 , з місця дислокації разом з військовослужбовцями 13-го батальйону ЗСУ на вантажних автомобілях виїхав в напрямку м. Дебальцеве. Близько 15:30 - 16:00 год. при під`їзді до перехрестя доріг Харків-Ростов та Луганськ-Донецьк загін потрапив під обстріл. Близько 01:00 год. 18.02.2015 надійшла команда завантажитись на автомобілі і в складі колони почати вихід з м. Дебальцеве до м. Артемівськ. Приблизно о 07:09 год. частина колони потрапила в засідку та прийняла бій, під час якого ОСОБА_2 отримав вогнепальне поранення колінного суглобу лівої ноги. Надавши собі першу медичну допомогу ОСОБА_2 з іншими працівниками міліції та військовослужбовцями сіли в автомобіль та під обстрілом продовжили рух до м. Артемівськ.

Разом з тим, в ході розслідування, що проводилося у 2015 році не було встановлено факту травмування ОСОБА_1 у зазначеній події не зважаючи на те, що останній у своєму поясненні зазначає, що також звертався за медичною допомогою.

Так, 16.04.2019 р. комісією з розслідування отримано пояснення від ОСОБА_1 (а.с. 127-128), в яких він повідомляє, що медичну допомогу йому надавали працівники швидкої медичної допомоги, що приїхали після обстрілу в м. Артемівськ, проте доказів на підтвердження вказаної обставини позивачем не надано.

На питання комісії, яким чином позивач отримав поранення, останній зазначив, що поряд з ним на відстані кількох метрів щось (чи граната чи бойовий снаряд) зірвалось та оглушило його, а також з голови потекла кров. Після цього, всі сіли до бойових автомобілів разом з пораненими і направилися до м. Артемівськ, де вже надали медичну допомогу.

На запитання чи звертався позивач за медичною допомогою одразу ж після повернення з АТО, він повідомив, що звертався в березні 2015 року до лікарні МВС м. Полтави одразу ж після повернення з АТО. Там знаходився на лікуванні на денному стаціонарі близько 2-х тижнів, про що є відповідний запис у медичній картці амбулаторного хворого. Чому немає відомостей про те, що він звертався за медичною допомогою йому невідомо. Одночасно ОСОБА_1 зазначив, що у вказаному медичному закладі йому було поставлено діагноз: Двохстороння нейросенсорна приглухуватість ІІ ступеню (отримана в результаті вибухів в АТО). Більше до лікарні МВС м. Полтава позивач не звертався та додав, що проходив та продовжує проходити лікування в Полтавському обласному клінічному госпіталі для ветеранів війни Полтавської обласної ради.

З метою отримання документального підтвердження наданої ОСОБА_1 інформації про його перебування на стаціонарному лікуванні в лікарні МВС м. Полтави у березні 2015 року комісією з розслідування було направлено запит до ДУ "ТМО МВС України по Полтавській області" від 19.04.2019 №10 (а.с. 135) з проханням надати інформацію: чи звертався ОСОБА_1 за медичною допомогою в лютому-березні 2015 року по теперішній час з приводу будь-яких травм або захворювань, що призвели до втрати працездатності? Якщо так, то який діагноз йому було встановлено? Яка була причина отримання травми або настання захворювання?.

Листом від 26.04.2019 р. № 33/37-582 ДУ "ТМО МВС України по Полтавській області" повідомило, що первинна медична документація (карта амбулаторного хворого) у медичному закладі відсутня, видана на руки 03.10.2016 (а.с. 136).

У зв`язку з цим, 15.05.2019 р. за вих № 13 на адресу ОСОБА_1 було направлено лист, в якому повідомлялося, що за інформацією ДУ "ТМО МВС України по Полтавській області" картка амбулаторного хворого була видана на руки 03.10.2016 у зв`язку з чим не вбачається можливим отримати інформацію про те, чи звертався він до вказаного закладу за медичною допомогою. З метою встановлення обставин події, позивачу повідомлено про необхідність надання копії картки амбулаторного хворого для використання в роботі (а.с. 137).

Також судом першої інстанції в ході розгляду справи встановлено, що 30.05.2019 р. за вих № 14 ОСОБА_1 повторно направлено лист з проханням з`явитися до відділення поліції для проведення опитування та надати копії картки амбулаторного хворого, що охоплюють період часу з лютого 2015 року по теперішній час (а.с. 138).

Але, позивачем не було надано комісії з розслідування копії медичної картки амбулаторного хворого та до відділення поліції, для надання додаткових пояснень останній не прибув, у зв`язку з чим, відповідач правомірно вважає, що пояснення ОСОБА_1 про його перебування на стаціонарному лікуванні в ДУ "ТМО МВС України по Полтавській області" у березні 2015 року з діагнозом двохстороння нейросенсорна приглухуватість II ступеню не знайшли підтвердження у зв`язку з відсутністю будь-якої медичної документації.

На спростування цих обставин апелянт доводів не наводить.

Також під час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що комісієюз розслідування направлявся запит до КЗ "Полтавський обласний клінічний госпіталь для ветеранів війни Полтавської обласної ради" за вих №9 від 15.04.2019 про надання інформації про звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою в лютому-березні 2015 року та інших періодах з 2017 по 2019 рік, про причини таких звернень, поставлені діагнози та про те чи були встановлені причини отримання травми чи настання захворювання (а.с. 132).

Листом від 24.04.2019 р. № 322 КЗ "Полтавський обласний клінічний госпіталь для ветеранів війни Полтавської обласної ради" надав відповідь на поставлене запитання, вказавши шість періодів, протягом яких позивач перебував на стаціонарному лікуванні та повідомив, що інформація щодо фактичних обставин, причин отримання травми у госпіталі відсутня. До вказаної відповіді додавалися два виписних епікризи та чотири виписки із медичної карти стаціонарного хворого (а.с. 133-134, 142-147) та після вивчення отриманої з госпіталю медичної документації, комісією було встановлено, що в кожному діагнозі, що стосується наслідків перенесеної ЧМТ в тій чи іншій мірі міститься посилання на 2015 рік. Проте, зазначені посилання є непослідовними, оскільки в двох діагнозах зазначається лише 2015 рік і "контузія головного мозку", в трьох вказано "лютий 2015" без зазначення первинного діагнозу і в одному взагалі відсутнє посилання на 2015 рік, а лише зазначено "стан після перенесеної ЧМТ".

З метою встановлення первинного діагнозу ОСОБА_1 та його зв`язку з подією, яка трапилася 18.02.2015, комісією було вивчено результати МРТ від 25.04.2017 та 02.11.2017 (а.с. 140-141), на які містяться посилання у трьох з шести діагнозів, вказаних у листі КЗ "Полтавський обласний клінічний госпіталь для ветеранів війни Полтавської обласної ради" від 24.04.2019 № 322 та встановлено, що в обох результатах МРТ відсутнє будь-яке посилання на 2015 рік взагалі і те, що діагноз хворого є наслідком контузії головного мозку. Більш того, зазначення року та причин наслідків черепно-мозкової травми відмічалося у діагнозах лікарняного закладу ще до проходження МРТ.

З метою уточнення отриманої інформації та на підставі п.п. 3.8, 3.12, 4.9 Порядку № 1346 комісією з розслідування нещасного випадку був підготовлений запит про надання інформації від 07.05.2019 р. № 11 до головного лікаря КЗ "Полтавський обласний клінічний госпіталь для ветеранів війни Полтавської обласної ради" (а.с. 139), в якому комісія просила повідомити на підставі чого (документів чи іншого джерела) у наданих епікризах мається посилання, що травма отримана саме в лютому 2015 року з наданням копій медичних документів, що підтверджують надану інформацію.

В той же час, ОСОБА_1 відмовився підписати вказаний запит, не надавши згоди на обробку та використання в службових документах своїх персональних даних, що в свою чергу, унеможливило отримання від КЗ "Полтавський обласний клінічний госпіталь для ветеранів війни Полтавської обласної ради" додаткової інформації, що підтверджувала б первинний діагноз позивача та факт отримання ним травми саме в лютому 2015 року.

Також, позивач відмовився в подальшому надавати згоду на обробку персональних даних, надавати документацію з його амбулаторної картки, з`являтися особисто для надання уточнюючих пояснень, не надав підтверджуючої документації щодо діагнозу, зазначеного ним у поясненнях.

У зв`язку з цими обставинами, в ході розслідування не було виявлено медичної документації, яка б підтверджувала втрату працездатності у лютому 2015 року ОСОБА_1 , а тому комісія з розслідування визнала, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, оскільки погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 сталося за обставин, які не підпадають під дію пунктів 3.9, 3.10 Порядку № 1346 і не мають підтвердження того, що пов`язані з виконанням службових обов`язків.

На підставі цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з медичних документів, що були надані позивачем в ході службового розслідування та отримані комісією під час проведення цього розслідування, не встановлено зв`язку між втратами працездатності в період з 2017-2019 роки та подією, яка трапилася 18.02.2015 р., а тому, на підставі цих обставин відповідачем правомірно складені акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5* та акт № 10 про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ*, в яких комісія сформулювала висновок, що нещасний випадок не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Що стосується посилання апелянта на те, що надана ним виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 2518 від 07.11.2017 (форма первинної облікової документації № 027/о) є первинною обліковою документацією, яка підтверджує факт втрати працездатності від нещасного випадку, яка настала не одразу, колегія суддів зазначає, що в матеріалах розслідування міститься медична документація, що свідчить про випадки втрати позивачем працездатності з 2017 по 2019 роки. В свою чергу, зазначені в цих документах діагнози (наслідки ЧМТ) не знайшли свого підтвердження в медичній документації з первинним діагнозом, тобто самою ЧМТ. Факт травми головного мозку саме в лютому 2015 році зазначений в медичній документації лише зі слів самого ОСОБА_1 , що не може сприйматися як достовірна та об`єктивна інформація, про що правильно зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні.

Що стосується посилання апелянта на неврахування при складанні оскаржуваних актів пояснень свідків, колегія суддів зазначає, що опитані в ході проведення розслідування свідки не змогли надати конкретних пояснень щодо характеру, тяжкості травми, лікування позивача. Усі опитані вказали, що бачили кров на голові позивача, однак ця інформація не може підтверджувати факт отримання ним конкретної травми, що призвела до втрати працездатності. Вказане не було встановлено і спеціальним розслідуванням нещасного випадку (групового), що стався 18.02.2015 р., який проводився зокрема і щодо самих опитаних (свідків).

Що стосується посилання апелянта на те, що суд першої інстанції проігнорував його заяву про долучення доказів, обставини та факти, викладені в ній, колегія суддів зазначає, що апелянт не вказує, яку саме заяву (коли вона була подана) проігнорував суд та які докази були надані до цієї заяви та не були враховані судом першої інстанції.

Що стосується поданої апелянтом заяви про відкладення розгляду справи, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 11.12.2019 р. (згідно відбитків штемпелів на поштових конвертах) апелянтом на адресу суду направлено дві заяви (отримані судом 16.12.2019 р.). В одній заяві апелянт просить суд розглядати справу за його відсутності, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, а в іншій заяві просить суд відкласти розгляд справи до набрання законної сили рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04.12.2019 р. по справі № 552/5974/19. Вважає, що рішення у цій справі може вплинути на вирішення правовідносин, що є предметом розгляду у справі № 440/2763/19.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04.12.2019 р. по справі № 552/5974/19 задоволено заяву ОСОБА_1 та встановлено факт поранення ОСОБА_1 , при виконанні службових обов`язків 18.02.2015 р. під час виведення сил з м. Дебальцеве Донецької області в с. Логіново Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Колегія суддів зазначає, що із зазначеною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду у жовтні 2019 року, в той час як оспорювані позивачем рішення (акти) були складені у липні 2019 року та службове розслідування проводилося з урахуванням обставин та на підставі тих документів, що були встановлені та надавалися до цього часу.

В свою чергу, встановлення факту поранення ОСОБА_1 , при виконанні службових обов`язків 18.02.2015 р. під час виведення сил з м. Дебальцеве Донецької області в с. Логіново Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України на підставі рішення, яке на цей час не набрало законної сили, в подальшому може слугувати підставою для проведення службового розслідування, у зв`язку зі встановленням нового факту, але ця обставина не може впливати на правомірність складених актів, які є предметом оскарження у справі № 440/2673/19.

На підставі цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є необґрунтованими. Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 року по справі № 440/2763/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 року по справі № 440/2763/19 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 року по справі № 440/2763/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло І.М. Ральченко

Повний текст постанови складено 23.12.2019 року