Справа № 804/1701/18
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 804/1701/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 р. в адміністративній справі №804/1701/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 р. задоволено позов ОСОБА_1 Суд визнав протиправними дії Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо припинення пенсійних виплат ОСОБА_1 з 01 квітня 2017 р., визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати пенсійних виплат ОСОБА_1 за минулий час - з 01 квітня 2017 р. по 01 червня 2017 р., зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 належної йому пенсії за минулий час з моменту припинення її виплати - з 01 квітня 2017 р. по 01 червня 2017 р., допустивши рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду набрало законної сили 14 червня 2019 р. Виконавчий лист видано 13 вересня 2019 р.

27 вересня 2019 р. ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просив застосувати судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати у місячний строк звіт про його виконання.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 р. у задоволенні заяви відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить оскаржену ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви. Скаржник зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування судового контролю за виконанням рішення. Крім того, на думку скаржниа, обгрунтування мотивів постановлення судом оскарженої ухвали суперечить правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду у справі № 800/592/17.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, як правонаступник Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, просить залишити оскаржену ухвалу суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану. На його думку, положення частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України є імперативними, тобто такими, що передбачають право суду діяти на власний розсуд.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що питання щодо зобов`язання Головного управління відповідно до ст. 382 КАС України подати у місячний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили звіт про його виконання було розглянуто судом по суті при вирішенні позову ОСОБА_1 . Підстави для застосування заходів судового контролю були відсутні. ОСОБА_1 рішення суду в апеляційному порядку не оскаржував.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом апеляційної інстанції відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України здійснено процесуальне правонаступництво відповідача у справі Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про застосування судового контролю за виконанням судового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень відповідачем у справі можливо під час прийняття рішення у справі. Такий контроль здійснюється шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу. Також, суд врахував ту обставину, що рішенням № 804/1701/18 від 14.05.2018 судом було відмовлено у застосуванні заходів судового контролю за виконанням судового рішення у справі №804/1701/18, передбачених ст. 382 КАС України.

Колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частиною 8 цієї ж статті передбачено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу, яка визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Також, статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право особи-позивача, на користь якої ухвалено рішення суду, подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, Кодекс адміністративного судочинства України визначає три способи судового контролю за виконанням судового рішення:

1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення;

2) визнання протиправними рішень, дій, бездіяльності державного/приватного виконавця;

3) визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду.

На думку колегії суддів законодавець визначив способи реалізації судового контролю в залежності від порядку виконання судового рішення (добровільного або примусового), а також стадії судового провадження.

Скаржник наполягає на помилковості висновків суду першої інстанції щодо можливості зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення виключно при його ухваленні.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що до 2018 року суди при розгляді аналогічних справ керувались правовою позицією, викладеною в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про огляд застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України" № 3 від 13.03.2017, відповідно до якої зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Судова практика Верховного Суду, яка склалась з 2018 року, свідчить про відсутність єдиного правового підходу суду касаційної інстанції до застосування статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, у постанові від 31 липня 2018 р. у справі № 235/7638/16-а Верховний Суд зазначив, що правові норми, закріплені у частині першій статті 382 КАС України, кореспондуються з положеннями, зокрема, підпункту «ґ» пункту 4 частини першої статті 356 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови зазначається встановленого судом строку для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій. Встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття постанови у справі. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу. При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

У постанові від 10 грудня 2018 р. у справі № 807/2358/15 суд касаційної інстанції звернув увагу, що при зверненні з касаційною скаргою заявник не просив про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, а подав відповідне клопотання до Верховного Суду лише після розгляду справи по суті та набранням постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 р. законної сили, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні заяви.

Разом з цим, ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2018 р. встановлено судовий контроль за виконанням постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 р. у справі № 206/3911/17(2-а/206/113/17), тобто задоволена заява, яка була подана позивачем після ухвалення судового рішення по суті спору.

Також ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 р. встановлено судовий контроль в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України за виконанням постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 р. у справі № 800/592/17 також псля ухвалення судового рішення.

Постановою від 19 грудня 2018 р. Верховний Суд, скасувавши судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухваливши нове рішення, зобов`язав відповідача подати звіт про виконання даної постанови до суду першої інстанції (справа № П/811/2516/17).

Враховуючи принцип верховенства права, закріплений у статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а також обов`язок суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховвати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, як це передбачено статтею 242 цього ж Кодексу, колегія суддів дійшла висновку, що захід судового контролю, передбачений статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України може бути застосований судом першої, апеляційної та касаційної інстанцій після постановлення рішення по суті спору. Також суд апеляційної та касаційної інстанції після перегляду судового рішення може зобов`язати відповідача надати звіт про його виконання до суду першої інстанції.

Проте, як свідчать наявні у справі письмові докази, ОСОБА_1 отримано в суді виконавчий лист, за яким постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції 22 листопада 2018 р. відкрито виконавче провадження ВП № 5774985 (а.с.84).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Цим Законом передбачена відповідальність у виконавчому провадженні.

Зважаючи на те, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2018 р. знаходиться на примусовому виконанні, колегія суддів вважає, що судовий контроль здійснюється на цій стадії відповідно до статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто шляхом оскарження рішення, дій, бездіяльності державного/приватного виконавця, на який покладено обов`язок забезпечення примусового виконання судового рішення.

Колегія суддів дійшла висновку про наявність законних підстав для прийняття рішення суду про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю на підставі статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, проте не може погодитись із наведеним судом першої інстанції в оскарженій ухвалі обгрунтування такого рішення без врахування практики судової Великої Палати Верховного Суду.

Неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвели до ухвалення незаконного рішення, є підставою для зміни його мотивувальної частини, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 р. в адміністративній справі №804/1701/18 змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 16 грудня 2019 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 2 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук