Справа № 460/838/19
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/9607/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 року, головуючий суддя Недашківська К.М., ухвалене о 11:47 год. у м. Рівне, повний текст якого складено 15.07.2019 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: від 19.03.2019 року №, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «мито на товари, що ввозяться (пересилаються) громадянами» в розмірі 10266 грн. 05 коп.; від 19.03.2019 року №, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість в розмірі 22 585 грн. 31 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що висновки акта перевірки, на підставі якого прийняті оспорювані рішення, не ґрунтуються на достовірних, об`єктивних та належним чином встановлених і відображених у акті даних, не відповідають фактичним обставинам та суперечать чинному законодавству. Так, єдиним документом, який став підставою для проведення перевірки та, як наслідок, збільшення позивачу податкових зобов`язань з ввізного мита та податку на додану вартість була експортна митна декларація №18LTKR1000EK03A3A0, яка одержана від литовських митних органів, та яка згідно з інформації з мережі інтернет скасована 14.07.2018 року. Зазначав, що факт придбання імпортованого автомобіля у компанії «WERNER EGERLAND» за ціною 3 000 євро податковим органом не спростовано, а тому рахунок-фактура (інфойс) від 24.01.2018 року №2062 є належним документом, що підтверджує вартість придбання такого автомобіля. Крім того, митну вартість імпортованого транспортного засобу було заявлено ним до митного оформлення не за ціною договору, а за резервним методом, з яким митний орган погодився, тому вона жодним чином не вплинула на суму сплачених декларантом митних платежів. Підставою застосування резервного методу є електронний довідник SuperSCHWACKE. Відтак, стверджувати про заниження податкових зобов`язань в даному випадку не має жодних правових та фактичних підстав. Вважав, що оспорювані рішення винесені контролюючим органом з порушенням норм чинного податкового законодавства України, а тому підлягають скасуванню.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що сама по собі експортна декларація доводить лише факт початку процедури оформлення експорту транспортного засобу, а саме митне оформлення транспортного засобу та його декларування здійснював декларант. Однак, відповідач взявши до уваги єдиним і беззаперечним доказом документи Литовських митних органів не перевірив обставин завершення експорту товару, не направив запит компанії відправнику. Документи Литовських митних органів свідчать лише про те, що литовська компанія задекларувала, але не здійснила експорту транспортного засобу з ЄС.

В судовому засіданні представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у лютому 2018 року, на підставі митної декларації від 20.02.2018 року №UA205090/2018/012528, ОСОБА_1 здійснено митне оформлення транспортного засобу марки «Renault» моделі «Laguna» типу «Універсал» 2013 року випуску з ідентифікаційним номером (VIN) НОМЕР_1 (а.с. 30).

У період з 25.02.2019 року по 26.02.2019 року ГУ ДФС у Рівненській області, на підставі наказу від 18.02.2019 року №502, було проведено документальну невиїзну перевірку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) щодо дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України товару з поданням митної декларації від 20.02.2018 року №UA205090/2018/012528, за наслідками якої складено акт від 01.03.2019 року №441/17-00.13-04/ (а.с. 13-15).

Згідно із висновками вказаного акта перевірки, відповідачем встановлено наступні порушення:

1) статті 49, частини 1 статті 51, статті 52, частини 2 статті 53, статті 257, частини 1 та 2 статті 270, частини 1 статті 272, частини 2 статті 277, статті 278, статті 289 Митного кодексу України (далі МК України), чим занижено податкове зобов`язання зі сплати мита на загальну суму 8212,84 грн;

2) статті 49, частини 1 статті 51, статті 52, частини 2 статті 53, статті 257, частини 1 та 2 статті 270, статті 289 МК України, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України (далі ПК України), чим занижено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість на загальну суму 18068,25грн.

Не погоджуючись з такими висновками відповідача, позивач подав заперечення на акт перевірки від 01.03.2019 року №441/17-00.13-04/ до ГУ ДФС у Рівненській області, однак такі заперечення залишені без задоволення, а висновки акта без змін (а.с. 18).

На підставі акта перевірки від 01.03.2019 року №441/17-00.13-04/ ГУ ДФС у Рівненській області було прийнято податкові повідомлення-рішення форми «Р» від 19.03.2019 року:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться (пересилаються) громадянами на суму 10266,05грн (8 212,84 грн. за основним платежем, 2 053,21 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами)) (а.с. 9);

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 22 585,31 грн. (18 068,25грн - за основним платежем, 4 517,06грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами)) (а.с. 10).

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що зазначаючи в митній декларації недостовірні відомості щодо фактурної вартості ввезеного на митну територію товару 3 000 євро, фактична ціна якого 5 750 євро, позивачем занижено суми митних платежів, зокрема, ввізного мита на 8212,84 грн. (19 275,03 11 062,19) та ПДВ на 18 068,25 грн. (43 413,96 25 345,71).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до п. 24 частини першої статті 4 Митного кодексу України, митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку;

Згідно із ст. 351 Митного кодексу України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Відповідно до п. 3 ст. 345 Митного кодексу України органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо: 1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; 2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування; 3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення; 4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі; 5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Згідно з п. 2 частини другої ст. 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша ст. 257 Митного кодексу України).

В силу ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Положеннями статті 58 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Згідно із п. 54.4 ст. 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

В силу п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Як видно з матеріалів справи, позивачем до Волинської митниці ДФС подано митну декларацію від 20.02.2018 року №UA205090/2018/012528. Згідно декларації позивачем заявлено до митного оформлення транспортний засіб марки «Renault» моделі «Laguna» типу «Універсал» 2013 року випуску з ідентифікаційним номером (VIN) НОМЕР_1 .

В митній декларації від 20.02.2018 року №UA205090/2018/012528 країною відправлення позивач зазначає Литву, а фактурну вартість імпортованого транспортного засобу марки «Renault» моделі «Laguna» типу «Універсал» 2013 року випуску з ідентифікаційним номером (VIN) НОМЕР_1 , - 3000 євро, що еквівалентно 100 565,39 грн. за курсом НБУ на день заявлення товару до митного оформлення (33,521795), яка визначена на підставі рахунку-фактури (інфойса) від 24.01.2018 року №2062 (а.с. 31).

Загальна сума, заявлена до митного оформлення, визначена позивачем 3 300 євро, що еквівалентно 110 621,92 грн. за курсом НБУ на день заявлення товару до митного оформлення, саме з якої позивачем сплачено митні платежі, а саме: ввізне мито (10%) 11 062,19 грн.; акцизний збір (0,103 євро х 1461 (об`єм двигуна)) 5 044,46 грн. ; ПДВ (20%) 25 345,71 грн.

Проте, відповідно до документів, надісланих митними органами Литовської Республіки, фактурна вартість транспортного засобу марки «Renault» моделі «Laguna» типу «Універсал» 2013 року випуску з ідентифікаційним номером (VIN) НОМЕР_1 , ввезеного ОСОБА_1 на митну територію України, становить 5700 євро. Вказана вартість підтверджена митною декларацією країни відправника від 14.02.2018 року №18LTKR1000EK03A3A0, рахунком-фактурою (інвойс) від 14.02.2018 року серії TSN №2441 та квитанцією про отримання готівки від 14.02.2018 року (а.с. 28-29). Відправником вказаного автомобіля компанія UAB T&S MOBILE, Kauno g. 151, 68228, MARIJAMPOLE, LT, а отримувачем ОСОБА_1 .

Вказані документи підтверджують факт придбання та оплату позивачем імпортованого автомобіля в Литві, а також його відправлення до України з Литовської Республіки, за ціною 5 700 євро, в той час як наданий до митного оформлення первинний інвойс виписаний для позивача в Німеччині компанією «WERNER EGERLAND», яка згідно з митною декларацією не є країною відправником такого товару. Тому твердження позивача щодо належності такого інвойса відхиляються судом.

Таким чином, з наведеного видно розбіжності між відомостями в документах, що надавались позивачем до митного оформлення товару при імпорті в Україну, та відомостями, що містяться в документах, які надавались до митного оформлення вказаного товару при експорті з території Литовської Республіки.

Отже, за результатами аналізу та порівняння документів, які подавалися позивачем до митного оформлення та документів, отриманих від митних органів Литовської Республіки, встановлено факт подання до митного оформлення документів, що містять недостовірні відомості щодо митної вартості товару, що призвело до заниження податкового зобов`язання за ввізним митом та податку на додану вартість, визначеного платником податків за митною декларацією № UA205090/2018/012528 від 20.02.2018 року на загальну суму 26 281,09 грн.

В свою чергу, апелянтом не надано суду апеляційної інстанції будь-яких доказів, які б спростовували, наведені в акті перевірки порушення.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 року у справі №460/838/19 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 243 КАС України - з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький

Повний текст постанови складено 24.12.2019 року.