Справа № 200/13022/19-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2019-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2019 р. Справа№200/13022/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини позивача;

- визнати протиправною відмову відповідача у нарахуванні та виплаті позивачу допомоги при народженні дитини, на доньку Дар`ю, ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати відповідача призначити та здійснити виплату,позивачу державної допомоги при народженні дитини, на доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявою позивача від 07.10.2019 р.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона та її малолітня дитина ОСОБА_2 були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи в Донецькій області АДРЕСА_1 .

Вказує, що вона звернулась до відповідача із заявою та документами про призначення допомоги при народженні дитини, однак позивачу було відмовлено у призначенні допомоги, оскільки вона звернулась за нею пізніше ніж через дванадцять місяців з дня народження дитини.

Вважає, що дане рішення відповідача є таким, що порушує її право та права її дитини.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, яку змусили покинути своє місце проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини на тимчасово непідконтрольній території, а допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам, а тому не можна позбавити дитину благ, гарантованих їй державою.

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що позивач звернулась до відповідача із заявою щодо призначення державної допомоги при народженні дитини, проте позивачу відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини, оскільки позивачем був пропущений дванадцятимісячний строк, визначений законодавством для звернення за відповідною державною допомогою.

Як зазначає відповідач, Законом України Про державну допомогу сім`ям з дітьми, а також Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми не передбачено можливості поновлення зазначеного строку.

З урахуванням наведеного, відповідач вважає, що відсутні законні підстави для призначення позивачу допомоги при народженні дитини, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі № 200/13022/19-а за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу у порядку письмового провадження, на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, про що свідчить копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (а.с.12).

15 травня 2018 року у м. Донецьку Донецької області позивач народила дитину ОСОБА_2 , про що 18 червня 2018 року за № 232 Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис (а.с13).

Позивач та її дитина є внутрішньо переміщеними особами, згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1421- від 07 жовтня 2019 року та № 1421- від 07 жовтня 2019 року, перемістились з тимчасово окупованої території (смт. Пантелеймонівка, Донецької області) та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.14-15).

07 жовтня 2019 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення державної допомоги при народження дитини відповідно до Закону України Про державну допомогу сім`ям з дітьми(а.с.36-37).

08 жовтня 2019 року, на підставі вказаної заяви позивача відповідачем прийнято рішення про призначення допомоги сім`ям з дітьми, яке хоча і названо рішенням про призначення допомоги, проте, містить фразу: Немає права на ОСОБА_3 (а.с.35).

Крім цього, 08 жовтня 2019 року відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 , у якому зазначено: Допомогу не призначати згідно ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21.11.1992 року № 2811-XII (а.с.33).

Відповідачем було направлено позивачу повідомлення № 08/3-03190 від 08.10.2019 року, про те, що позивачу відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини на підставі ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», у зв`язку з тим, що звернення за її призначенням надійшло пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини (а.с.34).

Отже, суд зазначає, що позивачем не пропущено шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом, встановлений ч.2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), з огляду на те, що спірні рішення були прийняті 08 жовтня 2019 року.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України Про державну допомогу сім`ям з дітьми від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі - Закон № 2811-XII).

Даний Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Так, згідно з частиною 1 статті 1 Закону № 2811-XII громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 2 частиною 1 статті 3 Закону № 2811-XII одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога при народженні дитини.

Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (стаття 4, частина 1 статті 5, частина 1 статті 10 Закону), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону № 2811-XII.

Таким чином, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

За приписами статті 11 Закону № 2811-XII, для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним.

Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. У разі народження мертвої дитини допомога при народженні дитини не призначається.

Вказані норми Закону № 2811-XII кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04 лютого 2009 року).

Як видно з матеріалів справи, відповідач відмовив позивачу у призначенні виплати допомоги при народженні дитини через те, що з моменту звернення із заявою про призначення такої допомоги пройшло більше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Позивач народила дитину 15.05.2018 року, із заявою про призначення допомоги при народження дитини звернулась 07.10.2019 року, тобто із пропуском 12 місяців після народження дитини.

Суд зазначає, що 14.04.2014 року набрав чинності Указ Президента України від 14.04.2014 року №405/2014, яким введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та Перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення затверджені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р.

До першого з вказаних Переліків внесено, зокрема, смт. Пантелеймонівка, Донецької обл., з якого позивач на якийсь час перемістилась на підконтрольну територію та була взята на облік внутрішньо переміщених осіб.

07.10.2019 року позивачу було видано довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на неї та сина.

Отже, позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення допомоги одразу ж після реєстрації у якості внутрішньо переміщеної особи на підконтрольній українській владі території.

Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

Даний адміністративний позов стосується інтересів дитини та її належного матеріального забезпечення.

У спірних правовідносинах неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постанові від 14 лютого 2018 року у справах № 591/610/16 (провадження № К/9901/12622/18).

Приймаючи до уваги необхідність захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд дійшов висновку про те, що рішення відповідача від 08.10.2019 року, якими позивачу відмовлено у призначенні допомоги на дитину є протиправними та підлягають скасуванню.

Проте, суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в частині позовних вимог про визнання протиправною відмови у нарахуванні та виплаті допомоги при народженні дитини суд вважає таким що не відповідає способам судового захисту, закріпленим частиною 1 статті 5 КАС України, та об`єкту порушеного права, з огляду на те, що відповідна відмова фактично викладена у рішеннях суб`єкта владних повноважень від 08.10.2019 року, які визнано судом протиправним та скасовано, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, з метою ефективного захисту та відновлення прав дитини, суд, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 08.10.2019 року та шляхом зобов`язання відповідача призначити та здійснити виплату позивачу державної допомоги при народженні дитини за її заявою від 07.10.2019 року.

Згідно з положеннями ч.ч. 1,3 ст. 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи задоволення двох з трьох немайнових вимог, що були заявлені у позові, судовий збір, сплачений позивачем, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, в сумі 512, 27 грн.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Законом України Про державну допомогу сім`ям з дітьми, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області від 08 жовтня 2019 року, якими ОСОБА_1 відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області (місцезнаходження: вул. Євгена Седнева, буд. 1, м. Торецьк, Донецька область, 85200, ) призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) допомоги при народженні дитини за її заявою № 1879 від 07 жовтня 2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області (місцезнаходження: 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Євгена Седнева, буд. 1, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 512 (п`ятсот дванадцять) гривень 27 (двадцять сім) копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення складене у повному обсязі 21 грудня 2019 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч