Суддя: Ситнік Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

суддів Великої Палати Верховного Суду Ситнік О. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б.
14 листопада 2019 року
Провадження № 11-490сап19
у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 11 квітня 2019 року № 1127/0/15-19 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 30 листопада 2018 року № 3658/1дп/15-18 про притягнення судді Голопристанського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».
Рішенням Першої Дисциплінарної палати ВРП від 30 листопада 2018 року № 3658/1дп/15-18 суддю Голопристанського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення її з посади.

Не погодившись із цим рішенням, суддя Голопристанського районного суду Херсонської області Охтень А. А.оскаржила його до ВРП.

11 квітня 2019 року ВРП ухвалила оскаржуване рішення, яким залишила без змін рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 30 листопада 2018 року.

Рішенням ВРП від 11 квітня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді Голопристанського районного суду Херсонської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою, в якій просила скасувати рішення ВРП від 11 квітня 2019 року про її звільнення з посади судді, посилаючись на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення ВРП фактично виходила з оцінки законності судових рішень, що не відноситься до сфери її повноважень, при цьому притягнення судді до відповідальності за ухвалені ним судові рішення можливе лише у разі грубої недбалості чи навмисного порушення закону.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2019 року скаргу ОСОБА_1 на рішення ВРП від 11 квітня 2019 року № 1127/0/15-19, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Першої Дисциплінарної палати від 30 листопада 2018 року № 3658/1дп/15-18, залишено без задоволення, а рішення ВРП від 11 квітня 2019 року № 1127/0/15-19 - без змін.

Залишаючи рішення ВРП без змін,Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку.

Приймаючи оскаржуване рішення, ВРП діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, пропорційно, з урахуванням права судді на участь у процесі прийняття рішення, а також своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому дії й рішення ВРП та її дисциплінарного органу не характеризувалися недоліками, які б могли поставити під сумнів принципи незалежності та неупередженості, як це було встановлено Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішеннях у справах «Олександр Волков проти України» (пункти 109 - 131) і «Куликов та інші проти України» (пункти 135 - 137), а подальший перегляд справи Великою Палатою Верхового Суду з урахуванням усіх ключових аргументів ОСОБА_1 гарантує відсутність впливу будь-яких недоліків на результат дисциплінарного провадження.

Велика Палата Верховного Суду погодилася з тим, що встановлені під час розгляду дисциплінарної справи факти свідчать про наявність у діях судді ОСОБА_1 складу дисциплінарних проступків, передбачених підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону України від 02 лютого 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) (умисне істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків) та пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (допущення суддею поведінки, що підриває авторитет правосуддя).

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність визначених пунктами 1 - 3 частини першої статті 52 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII«Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) підстав для скасування оскаржуваного рішення ВРП.

Оцінюючи рішення ВРП від 11 квітня 2019 року № 1127/0/15-19 щодо наявності у ньому посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, Велика Палата Верховного Суду виходила із того, що визначальним критерієм правомірності оскаржуваного рішення відповідача є встановлення дисциплінарним органом обставин, що свідчать про наявність у діях судді ознак дисциплінарного проступку.

Також зазначено, що за результатами розгляду дисциплінарної справи Перша Дисциплінарна палата ВРП дійшла правильних висновків про те, що суддя Охтень А. А.:

- за фактичної відсутності спору між подружжям стосовно поділу спільного майна не виконала вимоги частини першої статті 214 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) й не вирішила питань щодо наявності: обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, та доказів на їх підтвердження; правовідносин сторін, які випливають із установлених обставин;

- здійснила розгляд справи з порушенням принципу верховенства права, оскільки її висновки не ґрунтувались на повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, та які б підтверджувалися дослідженими в судовому засіданні доказами, що передбачено статтею 213 ЦПК України, а рішення про задоволення позову ухвалила лише у зв`язку з визнанням позову відповідачкою згідно зі статтею 174 ЦПК України, підстави для застосування якої були відсутні, оскільки між подружжям не було спору з цього приводу;

- визнала за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно, яке перебувало у спільній сумісній власності відповідачки та її чоловіка ОСОБА_3 і на яке з метою забезпечення позову про стягнення з останнього на користь ОСОБА_4 боргу за договором позики було накладено арешт. До того ж суддя була обізнана щодо заборони відчуження нерухомого майна з інформаційної довідки з державних реєстрів від 09 червня 2017 року № 89242879, долученої до справи;

- прийняла рішення на користь ОСОБА_3 , не врахувавши відомі їй обставини щодо заборони відчуження нерухомого майна, внаслідок чого позбавила ОСОБА_4 права доступу до правосуддя й можливості захистити свої права в судовому засіданні під час розгляду справи;

- не виконала вимоги частини першої статті 121 ЦПК України, оскільки, незважаючи на порушення ОСОБА_3 вимог пункту 7 частини другої статті 119, частини першої статті 120 ЦПК України (додав до позовної заяви не всі документи, зазначені у позовній заяви як додатки), 12 червня 2017 року відкрила провадження у справі, надавши позивачу привілеї, не передбачені законом;

- долучила до матеріалів справи інформаційну довідку з державних реєстрів від 09 червня 2017 року № 89242879 у непроцесуальний спосіб, оскільки в журналі судового засідання від 16 червня 2017 року немає даних про подання сторонами клопотань про її долучення до матеріалів справи;

- проігнорувала невиконання відповідачкою ОСОБА_2 вимог статті 71 Сімейного кодексу України щодо внесення 632 500,00 грн на депозитний рахунок суду;

- розглянула справу по суті з проголошенням прийнятого рішення за 9 хвилин до визначеного суддею часу початку судового засідання, а саме: судове засідання розпочалось раніше призначеного для розгляду справи часу - о 10 годині 46 хвилин, а не об 11 годині; судовий розгляд до виходу судді до нарадчої кімнати тривав 4 хвилини - до 10 години 50 хвилин; вступна та резолютивна частини судового рішення були оголошені через одну хвилину - о 10 годині 51 хвилині.

Із висновками Великої Палати Верховного Суду не погоджуємося та відповідно до частини третьої статті 34 КАС Українивисловлюємо окрему думку з огляду на таке.

Перша Дисциплінарна палата ВРП установила, що ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 12 грудня 2016 року у справі № 654/3801/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 2 813 932,43 грн забезпечено позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_3 в Голопристанському районі Херсонської області, а саме: 3/4 частини бази відпочинку «Комплекс» за адресою: АДРЕСА_1; 1/2 частину комплексу будівель і споруд за тією ж адресою; 18/50 частин бази відпочинку за тією ж адресою; земельну ділянку площею 0,1426 га за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/2 частину житлового будинку на території бази відпочинку «Мрія» за тією ж адресою; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 травня 2017 року у справі № 654/3801/16-ц позов задоволено повністю: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 2 813 932,43 грн боргу.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 15 листопада 2017 року рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 травня 2017 року у справі № 654/3801/16-ц залишено без змін.

09 червня 2017 року ОСОБА_3 подав до Голопристанського районного суду Херсонської області позов до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

До спільного майна подружжя, яке підлягає поділу, позивач відніс об`єкти нерухомого майна в Голопристанському районі Херсонської області, а саме: 3/4 частини бази відпочинку «Комплекс» за адресою: АДРЕСА_1; 1/2 частину комплексу будівель і споруд за тією ж адресою; 18/50 частин бази відпочинку за тією ж адресою; земельну ділянку площею 0,1426 га за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/2 частину житлового будинку на території бази відпочинку «Мрія» за тією ж адресою.

Позивач надав суду незазначену в додатках до позовної заяви інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 09 червня 2017 року № 89242879, що свідчить про арешт нерухомого майна, зареєстрованого за ОСОБА_3 , на підставі ухвал Голопристанського районного суду Херсонської області від 11 травня 2015 року у справі № 654/1215/17 та 12 грудня 2016 року у справі № 654/3801/16-ц. Суб`єктом обтяження у вказаній інформаційній довідці зазначено ОСОБА_4

16 червня 2017 року Голопристанський районний суд Херсонської області під головуванням судді Охтень А. А. прийняв рішення у справі № 654/1528/17, яким указаний вище позов задовольнив: розірвав шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; визнав за відповідачкою право власності на зазначене в позовній заяві майно; стягнув із відповідачки в рахунок компенсації вартості 1/2 частини спільного майна подружжя грошові кошти в сумі 632 500,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 22 серпня 2017 року у справі № 654/1528/17 апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 червня 2017 року в частині позовних вимог про поділ майна подружжя скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову про поділ майна подружжя.

При цьому апеляційний суд у рішенні зазначив, що звернення ОСОБА_3 до суду з позовом та вирішення його судом відбулось відразу після ухвалення судом першої інстанції 04 травня 2017 року рішення у справі № 654/3801/16-ц про стягнення грошових коштів. Ухвалою суду першої інстанції від 12 грудня 2016 року з метою забезпечення позову було накладено арешт на майно ОСОБА_3 , перелік якого співпадає з наведеним в ухвалі переліком майна, що є предметом спору у справі № 654/1528/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Вказана ухвала суду внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно як підстава для державної реєстрації обтяжень нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_3 . Про такі обставини сторони у цьому спорі суд не повідомили, однак це вбачається із наданої позивачем на підтвердження права власності на спірне нерухоме майно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

22 жовтня 2018 року Верховний Суд прийняв постанову у справі № 654/1528/17, якою касаційну скаргу ОСОБА_3 залишив без задоволення, а рішення Апеляційного суду Херсонської області від 22 серпня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишив без змін.

Вважаємо, що дії судді ОСОБА_1 отримали неналежну правову оцінку за підпунктом «а» пунктом 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.

Так, відповідно до наведеної норми дисциплінарна відповідальність настає у разі якщо суддя вчинив умисне або внаслідок недбалості істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків або призвело до порушення правил щодо юрисдикції або складу суду.

Отже, об`єктивна сторона наведеного дисциплінарного проступку полягає у сукупності ознак, які визначають зовнішню сторону проступку і характеризують дію або бездіяльність судді, негативні наслідки та причинний зв`язок між діянням та наслідками, який обумовив настання останніх.

Однак порядок розгляду справи у суді першої інстанції не стосується прав заявника - ОСОБА_4 , який не був присутній у судовому засіданні та не був залучений до участі у справі № 654/1528/17.

З матеріалів справи убачається, що рішення у справі № 654/1528/17, прийняте суддею Охтень А. А., в частині поділу майна подружжя було скасовано апеляційним судом з підстав того, що судом першої інстанції не повно і всебічно з`ясовані обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, та які б підтверджувалися дослідженими в судовому засіданні доказами, рішення про задоволення позову ухвалено лише у зв`язку з визнанням позову відповідачкою згідно зі статтею 174 ЦПК України; суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що визнання відповідачем позову не порушує прав чи інтересів інших осіб, оскільки позбавлення позивача права власності на майно унеможливлює виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми боргу; присуджуючи на користь позивача грошову компенсацію за належну йому частку суд не перевірив, чи є це майно неподільним, чи внесла відповідачка попередньо зазначену в позові грошову суму компенсації на депозитний рахунок суду.

При цьому саме з таких же підстав суддю Голопристанського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Частиною першою статті 109 Закону № 1402-VIIIпередбачено, що до суддів може застосовуватися дисциплінарне стягнення у виді: попередження; догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця; суворої догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом трьох місяців; подання про тимчасове (від одного до шести місяців) відсторонення від здійснення правосуддя - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді та обов`язковим направленням судді до Національної школи суддів України для проходження курсу підвищення кваліфікації, визначеного органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо суддів, та подальшим кваліфікаційним оцінюванням для підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді; подання про переведення судді до суду нижчого рівня; подання про звільнення судді з посади.

Під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення застосовується з урахуванням принципу пропорційності (частина друга цієї ж статті).

Дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді (частина восьма зазначеної статті).

Істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, будь-який з таких фактів: суддя допустив поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду; суддя допустив інше грубе порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду (частина дев`ята статті 109 Закону № 1402-VIII).

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України та статті 115 Закону № 1402-VIII суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку. Вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, є підставою для звільнення судді з посади. Факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені Вищою радою правосуддя (її відповідним органом).

Вища рада правосуддя не встановила в діях судді ОСОБА_1 злочинного наміру або грубої недбалості при ухваленні відповідного рішення, звільнивши її з посади, що не відповідає вимогам частини третьої статті 126 Конституції України, за ухвалене рішення.

Вважаємо помилковими висновки Великої Палати Верховного Суду, ВРП та її Першої Дисциплінарної палати, що дії судді Охтень А. А., які виявилися у максимально швидкому розгляді справи, свідчать про свідомий і навмисний характер порушень.

Положеннями пункту 5.1 статті 5 Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, на яку, зокрема, посилався ЄСПЛ зазначеному рішенні у справі «Олександр Волков проти України», встановлено, що шкала санкцій, яка може застосовуватися до суддів, визначається в законі та повинна відповідати принципу пропорційності.

Велика Палата Верховного Суду фактично погодилася із застосуванням до судді найбільш суворого дисциплінарного стягнення - звільнення з посади, але не зазначила та у своєму рішенні не встановила чи допущені ОСОБА_1 помилки призвели до негативних наслідків і не вказала яких саме.

Крім того, ні Перша Дисциплінарна палата ВРП, ні ВРП не навели жодного обґрунтування того, чи є відповідно пропорційною (справедливою) міра відповідальності (покарання) судді ОСОБА_1 вчиненому проступку.Будь-які аргументи з цього приводу відсутні. Наведено лише загальні фрази «підірваний авторитет правосуддя», «істотний дисциплінарний проступок у вигляді поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя».

У пункті 18 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, встановлено, що судді можуть бути тимчасово усунуті від посади або звільнені тільки з причин їх нездатності виконувати свої обов`язки чи поведінки, невідповідної до посади, яку вони займають.

У Рекомендації СМ/Rес (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленій 17 листопада 2010 року (далі - Рекомендації КМРЄ), зазначено, що тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для відповідальності судді, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (пункти 66, 68). Подібна позиція висловлена й Венеціанською комісією у висновку від 16-17 березня 2007 року № CDL-AD(2007)003 щодо законопроекту про судоустрій та статус суддів в Україні. У ньому було наголошено, що неправильне тлумачення закону суддею має вирішуватися шляхом апеляції, а не шляхом дисциплінарної процедури (пункт 40).

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ВРП оцінювала не судове рішення, ухвалене суддею Охтень А. А., а саме дії судді під час судового розгляду.

Однак, такі порушення, які зазначені у рішенні Першої Дисциплінарної палати ВРП від 30 листопада 2018 року вказують саме на оцінку рішення судді під час розгляду справи, більше того, ВРП втрутилася у встановлення обставин справи, їх кваліфікацію, визначення складу учасників справи, оскільки зроблено висновок щодо незалучення конкретної фізичної особи до участі у справі.

У даному випадку ні Перша Дисциплінарна палата ВРП, ні ВРП не встановила вихід за межі компетенції, зловживання чи недбалості, а також недобросовісної поведінки судді, а перелічені ними порушення, безпосередньо стосуються змісту рішення судді Охтень А. А., оскільки в оскаржуваному рішенні ВРП наводяться лише окремі певні міркування щодо незаконності на думку ВРПприйнятого суддею рішення, в основу якого покладено власний аналіз та оцінку фактичних обставин.

Крім того, необхідно зазначити, що у Рішенні від 11 березня 2011 року № 2-рп/2011 у справі № 1-4/2011 за конституційним поданням 53 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про вищу раду юстиції» Конституційний Суд України наголосив, що давати оцінку процесуальним діям суддів щодо розгляду конкретної судової справи можуть тільки суди апеляційної чи касаційної інстанції.

Незалежність, неупередженість, чесність і професіоналізм є основними цінностями судової влади.

Слід зазначити, що відповідно до частини другої статті 106 Закону № 1402-VIII скасування або зміна судового рішення не має наслідком дисциплінарну відповідальність судді, який брав участь у його ухваленні, крім випадків, коли скасоване або змінене рішення ухвалено внаслідок умисного порушення норм права чи неналежного ставлення до службових обов`язків.

Отже, висновок ВРП про порушення суддею приписів процесуального закону, а саме приписів статей 121, 214 ЦПК України, зокрема, що такі порушення є грубими та призвели до істотних негативних наслідків є втручанням у здійснення правосуддя, що суперечить частинам першій, другій статті 126, частині першій статті 129 Конституції України.

Таким чином, рішення ВРП від 11 квітня 2019 року № 1127/0/15-19 не містить мотивованого обґрунтування щодо допущення істотного дисциплінарного проступку в розумінні частини дев`ятої статті 109 Закону № 1402-VIII, за яке до судді ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади.

У пункті 49 спільного висновку Венеціанської Комісії й Директорату з прав людини Генерального директорату з прав людини та верховенства права Ради Європи, прийнятого на 102-му пленарному засіданні від 20 - 21 березня 2015 року, зазначено, зокрема, що дисциплінарна відповідальність не повинна поширюватися на тлумачення права суддею в процесі судового розгляду справ.

Згідно із пунктом 36 Висновку № 6 Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи про справедливий суд у розумні строки та роль судді в судових процесах з урахуванням альтернативних засобів вирішення спорів від 24 листопада 2004 року принцип внутрішньої незалежності суддів і той факт, що скасування рішення має сприйматись як нормальний результат процедури апеляційного оскарження, а не як провина з боку судді першої інстанції.

У чинних процесуальних кодексах передбачено можливість оскарження рішення суду в апеляційному порядку, а не притягати суддів до індивідуальної відповідальності, крім випадків, коли помилка виникла внаслідок умислу або грубої недбалості з боку судді (пункти 77 - 79 Висновок Венеціанської комісії amicus curiae для Конституційного Суду Республіки Молдова про право регресу держави до суддів від 13 червня 2016 року № CDL-AD(2016)015).

Вважаємо, що оскаржуване рішення ВРП є невмотивованим у частині кваліфікації дій судді як істотного дисциплінарного проступку в розумінні пункту 1 частини дев`ятої статті 109 Закону № 1402-VIII (допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя) та прийняте за відсутності достатніх і належних доказів, що є підставою для скасування рішення ВРП від 23 травня 2019 року № 1395/0/15-19 відповідно до пункту 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII. Крім того, в оскаржуваному рішенні ВРП не надано належної уваги недотриманню дисциплінарним органом положень частини другої статті 109 Закону № 1402-VIII стосовно застосування дисциплінарного стягнення з урахуванням принципу пропорційності.

Скарга ОСОБА_1 підлягала задоволенню, а рішення ВРП від 11 квітня 2019 року № 1127/0/15-19 - скасуванню.

Судді: О. М. Ситнік

Н. П. Лященко

О. Б. Прокопенко