Справа № 826/9793/17
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9793/17 Суддя першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Чаку Є.В.,

за участю секретаря - Денисюк А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року, яке ухвалене в порядку письмового провадження, у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 19 травня 2017 року № , № , № 003111306, № , № /1 та рішення № з вимогою про сплату боргу( недоїмки) № Ф.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що ОСОБА_1 здійснив продаж автомобілів, які раніше використовував у господарській діяльності - для здійснення автомобільних перевезень, у зв`язку з чим повинен був відобразити дохід від їх продажу як фізична особа підприємець. Також відповідач вважає, що позивач не підтвердив понесення витрат на ремонт автомобілів у 2015 році.

ФОП ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві, в якому зазначив, що вона не місить заперечень проти висновків, зроблених судом першої інстанції, а її зміст повністю відповідає запереченням на позовну заяву. У зв`язку з цим позивач вважає, що звернення до суду із апеляційною скаргою є зловживанням процесуальним правом на апеляційне оскарження.

Під час судового засідання представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти апеляційної скарги та просила суд відмовити в її задоволенні посилаючись на те, що суд першої інстанції ухвали законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління ДФС у м. Києві як фізична особа-підприємець.

Головне управління ДФС у м. Києві провело документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року, результати якої оформлені актом від 24 квітня 2016 року № 70/26-15-13-06-18/НОМЕР_10.

На підставі вказаного акту перевірки контролюючим органом були винесені рішення від 19 травня 2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідними органами доходів і зборів у розмірі 18859 грн 50 коп., а також податкові повідомлення-рішення від 19 травня 2017 року:

- № про нарахування грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 76066 грн. 59 коп., з яких 60853 грн 27 коп. - за податковим зобов`язанням та 15213 грн 33 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № про нарахування грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 1364 грн. 63 коп., з яких 1091 грн 70 коп. - за податковим зобов`язанням та 272 грн 93 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № 003111306 про нарахування штрафних (фінансових) санкцій за порушення п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України у розмірі 1985000 грн 00 коп.;

- № про зменшення суми від`ємного значення, що зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 261439 грн 00 коп.;

- № /1 про зменшення суми від`ємного значення, що зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 14556 грн 00 коп.

Позивач оскаржував зазначені рішення в адміністративному порядку, проте рішенням ДФС України від 03 липня 2017 року № 8345/Б/99-99011-02.02.25 у задоволенні скарги було відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями Головного управління ДФС у м. Києві, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в 2016 році позивач отримав дохід в сумі 397000 грн 00 коп. від реалізації транспортних засобів як фізична особа, а не фізична особа-підприємець. Такий висновок обґрунтований тим, що позивач розпорядженням № 1/12 від 29 грудня 2015 року зняв з експлуатації транспортні засоби та припинив їх використання у господарській діяльності.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Згідно з актом перевірки від 24 квітня 2016 року № 70/26-15-13-06-18/НОМЕР_10 підставою для винесення оскаржуваних рішення та податкових повідомлень-рішень стали висновки контролюючого органу про те, що позивач:

- у 2015 році не довів фактичного здійснення операцій з придбання автомобільних запчастин, матеріалів та ремонтних робіт на загальну суму 72780 грн 00 коп.

- у 2016 році необґрунтовано здійснив операції з продажу транспортних засобів, які використовувались у господарській діяльності фізичної особи-підприємця, вартість 397000 грн 00 коп. як фізична особа.

З матеріалів справи вбачається, що основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 протягом охопленого перевіркою періоду було здійснення вантажних перевезень власним та орендованим автотранспортом.

У період з лютого по жовтень 2016 року позивач здійснив продаж десяти вантажних автомобілів:

- DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 2007;

- MEILLER, державний номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2010;

- PANAV, державний номерний знак НОМЕР_3 , рік випуску 2003;

- DAF, державний номерний знак НОМЕР_4 , рік випуску 2003;

- MEILTON, державний номерний знак НОМЕР_5 , рік випуску 2003;

- SCHWARZMULLER, державний номерний знак НОМЕР_6 , рік випуску 2005;

- DAF, державний номерний знак НОМЕР_7 , рік випуску 2005;

- SCANIA, державний номерний знак НОМЕР_8 , рік випуску 2003;

- PANAV, державний номерний знак НОМЕР_9 , рік випуску 2003;

- SCANIA, державний номерний знак НОМЕР_7 , рік випуску 2003;

Загальна сума доходу, отриманого від продажу зазначених транспортних засобів становила 397000 грн 00 коп.

Дохід від їх продажу ОСОБА_1 відобразив у Податковій декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік у рядку 10.2 «Доходи від операцій з продажу (обміну) об`єктів рухомого та/або нерухомого майна» та сплатив податок на доходи фізичних осіб у розмірі 5 %.

Під час проведення перевірки Головне управління ДФС у м. Києві прийшло до висновку про те, що такий дохід належало відобразити у Податковій декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік у рядку 10.7 «Чистий оподатковуваний дохід, отриманий фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування (додаток Ф2) » та сплатити податок на доходи фізичних осіб за ставкою 18 %.

Такий висновок обґрунтований тим, що відповідні транспортні засоби ОСОБА_1 використовував для здійснення господарської діяльності, а саме - вантажних автомобільних перевезень, що підтверджується рішення судів, які набрали законної сили. У зв`язку з цим контролюючий орган виходив із того, що операції з продажу транспортних засобів були здійсненні в межах господарської діяльності ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця та вплинули на визнання бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, військового збору, податку на додану вартість, а суми коштів, отриманих від операцій купівлі-продажу підлягали відображенню в бухгалтерському обліку відповідно до п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом, ФОП ОСОБА_1 підтвердив, що транспорті засоби дійсно використовував у власній господарській діяльності для надання послуг вантажного перевезення, проте розпорядженням № 1/12 від 29 грудня 2015 року у зв`язку з виробничою необхідністю та скороченням діяльності на 2016 рік зняв з експлуатації транспортні засоби та припинив їх використання у господарській діяльності. Позивач зазначив, що він був власником транспортних засобів як фізична особа та дохід від їх продажу також отримав як фізична особа.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 325 Цивільного кодексу України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи.

У свою чергу фізична особа-підприємець не є суб`єктом права приватної власності на річ (майно).

Положеннями ст. 50 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа з повною цивільною дієздатністю має право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб-підприємців є відкритою.

До підприємницької діяльності фізичних осіб, згідно зі ст. 51 Цивільного кодексу України, застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Особливості оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування визначені ст. 177 Податкового кодексу України (вживається у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Як раніше зазначалося, протягом періоду, зазначеного в акті перевірки від 24 квітня 2016 року № 70/26-15-13-06-18/ НОМЕР_10 , ФОП ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування.

Відповідно до п.п. 177.1, 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Положеннями п. 177.6 ст. 177 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо фізична особа-підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку-фізичних осіб.

Отже, фізична особа-підприємець, у разі отримання доходів з інших джерел ніж від здійснення обраних нею видів підприємницької діяльності, такі доходи включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу або доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Для правильного вирішення справи за адміністративним позовом ФОП ОСОБА_1 необхідно встановити чи був продаж вантажних автомобілів, зазначених в акті перевірки від 24 квітня 2016 року № 70/26-15-13-06-18/НОМЕР_10, здійснений у межах обраних ним видів підприємницької діяльності.

Сторонами справи визнається, що відповідні транспорті засоби використовувалися ФОП ОСОБА_1 для надання послуг зі здійснення вантажних перевезень, що відповідало обраному ним виду підприємницької діяльності.

Такі транспортні засоби відповідають ознакам основних засобів, що зазначені в пп. 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України.

Перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, визначений у п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України. До них належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку, які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Витрати на придбання основних засобів не зазначені в переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів.

Як раніше зазначалося, відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Враховуючи, що витрати на придбання вантажних автомобілів були понесені ОСОБА_1 як фізичною особою та не включалися до витрат, пов`язаних з господарською діяльністю позивача як фізичної особи-підприємця, колегія суддів приходить до висновку про те, що дохід від продажу таких транспортних засобів також належить до доходів, які згідно з п. 177.6 ст. 177 Податкового кодексу України оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку-фізичних осіб.

Нарахування податків та зборів на повну суму доходу, отриманого від продажу транспортних засобів, без його зменшення на суму витрат, понесених на придбання таких транспортних засобів, не відповідає п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 правомірно здійснив декларування доходу від продажу транспортних засобів у рядку 10.2 «Доходи від операцій з продажу (обміну) об`єктів рухомого та/або нерухомого майна» Податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік.

Додатково колегія суддів вважає необхідним зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 658 Цивільного кодексу України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Власником автомобілів DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 2007; MEILLER, державний номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2010; PANAV, державний номерний знак НОМЕР_3 , рік випуску 2003; DAF, державний номерний знак НОМЕР_4 , рік випуску 2003; MEILTON, державний номерний знак НОМЕР_5 , рік випуску 2003; SCHWARZMULLER, державний номерний знак НОМЕР_6 , рік випуску 2005; DAF, державний номерний знак НОМЕР_7 , рік випуску 2005; SCANIA, державний номерний знак НОМЕР_8 , рік випуску 2003; PANAV, державний номерний знак НОМЕР_9 , рік випуску 2003; SCANIA, державний номерний знак НОМЕР_7 , рік випуску 2003 була саме фізична особа ОСОБА_1 .

Враховуючи, що право продажу транспортних засобів належить ОСОБА_1 саме як фізичній особі, отриманий дохід від їх продажу також є доходом фізичної особи незалежно від того, чи використовувалися вони у господарській діяльності як основні засоби для організації надання послуг щодо вантажних перевезень.

З огляду на викладене колегія суддів вважає необґрунтованим віднесення доходу в розмірі 397000 грн 00 коп. від продажу транспортних засобів до доходів фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2016 рік.

Помилковий висновок Головного управління ДФС у м. Києві про те, що операції з продажу автомобілів були здійснені позивачем як фізичною особою-підприємцем призвів до необґрунтованого нарахування штрафних (фінансових) санкцій.

Згідно з податковим повідомленням-рішенням від 19 травня 2017 року № 003111306 підставою для нарахування ФОП ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1985000 грн 00 коп. став висновок про порушення п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України. Санкції за порушення вимог зазначеної норми на час виникнення спірних правовідносин були встановлені Указом Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» № 436/95 від 12 червня 1995 року.

У відповідності до п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день

одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у

касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Підприємствам, яким Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» ( 265/95-ВР) надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку.

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

У преамбулі до Положення про ведення касових операцій у національній валюті України зазначено, що воно розроблене відповідно до ст. 33 Закону України «Про Національний банк України», визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою.

Положеннями абз. 3 ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» № 436/95 від 12 червня 1995 року передбачено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Отже, зазначені нормативно-правові акти поширюються на чітко визначене коло осіб, до яких не належать фізичні особи.

Враховуючи, що продаж транспортних засобів був здійснений фізичною особою ОСОБА_1 ., колегія суддів вважає необґрунтованим застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій, передбачених Указом Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» № 436/95 від 12 червня 1995 року.

Також в акті перевірки від 24 квітня 2016 року № 70/26-15-13-06-18/НОМЕР_10 міститься висновок про те, що ФОП ОСОБА_1 у 2015 році завищив витрати на придбання автомобільних запчастин, матеріалів та ремонтних робіт у розмірі 72780 грн 00 коп., з яких у березні 58040 грн 00 коп. та у липні 2015 року - 14740 грн 00 коп.

Такий висновок обґрунтований тим, що до перевірки не надано документів для підтвердження безпосереднього віднесення витрат до конкретного об`єкта.

У відповідності до пп. 177.4.1 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Зазначена норма права прямо передбачає, що до витрат, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця належать вартість матеріалів, товарів (надання робіт, послуг), комплектуючих виробів, палива, запасних частин, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Під час проведення перевірки контролюючий орган встановив, що ФОП ОСОБА_1 здійснював вантажні перевезення власним та орендованим транспортом. Витрати на придбання автомобільних запчастин, матеріалів та ремонтних робіт безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю позивача.

Колегія суддів враховує, що Головне управління ДФС у м. Києві не заперечує фактичного придбання ФОП ОСОБА_1 автомобільних запчастин, матеріалів та ремонтних робіт, а також понесення відповідних витрат.

Відтак, предметом доказування є виключно можливість віднесення таких витрат до конкретного об`єкта.

Позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції надав копії розпоряджень від 04 березня 2015 року № 6, від 18 березня 2015 року № 7, у яких були визначені транспортні засоби із зазначенням державного номерного знаку, що підлягали ремонту, а також перелік запасних частині, які були встановлені. Також ФОП ОСОБА_1 надав копії накладних-вимог на відпуск (внутрішнє переміщення) запасів.

У матеріалах справи наявні також первинні документи щодо придбання автомобільних запчастин, матеріалів та ремонтних робіт, згідно з якими відповідні витрати ОСОБА_1 поніс саме як фізична особа-підприємець.

Обґрунтованих доводів, які б вказували на те, що неправомірне віднесення вартості автомобільних запчастин, матеріалів та ремонтних робіт до складу витрат, що враховуються при визнанні бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб відповідач в акті перевірки від 24 квітня 2016 року № 70/26-15-13-06-18/ НОМЕР_10 та в апеляційній скарзі не навів.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що податкове повідомлення-рішення від 19 травня 2017 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

У відповідності до ст. 23 Податкового кодексу України база оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об`єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов`язання. База оподаткування і порядок її визначення встановлюються цим Кодексом для кожного податку окремо. У випадках, передбачених цим Кодексом, конкретна вартісна, фізична або інша характеристика певного об`єкта оподаткування може бути базою оподаткування для різних податків.

Згідно з п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

У свою чергу ст. 163 Податкового кодексу України визначає доходи, що становлять об`єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Положення п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» також передбачають, що для ФОП ОСОБА_1 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від його діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Враховуючи, що під час розгляду справи колегія суддів прийшла до висновку про необґрунтованість висновку контролюючого органу про заниження ФОП ОСОБА_1 об`єкту оподаткування податком на доходи фізичних осіб, податкове повідомлення-рішення від 19 травня 2017 року № про нарахування грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 1364 грн. 63 коп. та рішення про застосування штрафних санкцій від 19 травня 2017 року № у розмірі 18859 грн 50 коп. також є незаконними та підлягають скасуванню.

Відповідно до п. 4.1 акту перевірки від 24 квітня 2016 року № 70/26-15-13-06-18/НОМЕР_10 підставою для винесення податкових повідомлень-рішень від 19 травня 2017 року № та № /1 про зменшення суми від`ємного значення, що зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 261439 грн 00 коп. та на 14556 грн 00 коп. також стали висновки відповідача про те, що позивач у 2015 році не довів фактичного здійснення операцій з придбання автомобільних запчастин, матеріалів та ремонтних робіт на загальну суму 72780 грн 00 коп. та у 2016 році необґрунтовано здійснив операції з продажу транспортних засобів, які використовувались у господарській діяльності фізичної особи-підприємця, як фізична особа.

З огляду на те, що такі висновки контролюючого органу суд визнав необґрунтованими, позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19 травня 2017 року № та № /1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції ухвали законне і обґрунтоване рішення про задоволення адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги Головного управління ДФС у м. Києві не спростовують висновок суду першої інстанції, викладені в рішенні від 16 вересня 2019 року, та не можуть бути підставами для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 268, 272, 287, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

Є.В. Чаку

Постанова складена у повному обсязі 24 грудня 2019 року.