Справа № 826/16265/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Кобаля М.І., Костюк Л.О.

За участю секретаря: Гайворонського В.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обеженою відповідальністю "Авіакомпанія СКАЙАП" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2019 року, суддя Васильченко І.П., у справі за адміністративним позовом Товариства з обеженою відповідальністю "АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП" до Державної авіаційної служби України про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу,-

У С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія СКАЙАП" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної авіаційної служби України про визнання протиправними та скасування постанов відповідача серії АБ №000162, №000164, №000165, №000166, №000167 від 19.09.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Державною авіаційною службою України в порушення вимог чинного законодавства винесено оскаржувані постанови, якими на позивача накладено штраф за правопорушення у галузі цивільної авіації. Вказані постанови, були винесені з порушенням пункту 2.6.18 Інструкції про порядок забезпечення авіаційної безпеки під час виконання авіаційних перевезень і робіт за межами України, затвердженої наказом Державіаслужби від 05.06.2006 року №399, згідно з якою польоти до країн, які визначені як країни з нестабільним становищем виконуються за окремим дозволом органу державного управління діяльністю цивільної авіації України. Згідно з твердженням позивача вказана Інструкція визначає порядок підготовки експлуатанта повітряного судна до виконання авіаційних перевезень і робіт в інших державах, зокрема, і забезпечення авіаційної безпеки при організації авіаційних перевезень і робіт в іншій державі, тобто за межами України. При цьому відповідач підміняє поняття виконання авіаційних перевезень за межами України тобто в іншій/іноземній країні/державі та виконання авіаційних перевезень з/до України з/о інших/іноземних країн /держав, чим порушує приписи Конституції України, а саме зловживання своїми посадовими обов`язками.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що Державною авіаційною службою України 31.05.2018 року надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія СКАЙАП" право на експлуатацію повітряної лінії Київ - Шарм-Ель-Шейх (Арабська республіка Єгипет) - Київ (№2506 від 01.06.2018 року) з частотою рейсів: 22 рейси на тиждень; право на експлуатацію повітряної лінії Харків - Шарм-Ель-Шейх (Арабська республіка Єгипет) - Харків (№2515 від 01.06.2018 року) з частотою рейсів: 3 рейси на тиждень; право на експлуатацію повітряної лінії Запоріжжя - Шарм-Ель-Шейх (Арабська республіка Єгипет) - Запоріжжя (№2533 від 01.06.2018 року) з частотою рейсів: 3 рейси на тиждень. Строк дії зазначених прав на експлуатацію повітряних ліній встановлено з 31.05.2018 року до 27.10.2018 року.

07.09.2018 року державним інспектором з авіаційного нагляду за безпекою авіації Біскупським А.В. (посвідчення державного інспектора з авіаційного нагляду за безпекою авіації SI№001240) та державним інспектором з авіаційного нагляду за безпекою авіації Бакланом А.О. (посвідчення державного інспектора з авіаційного нагляду за безпекою авіації SI№001012) проведено перевірку інформації, отриманої від позивача у листі №2018-01-371 від 19.07.2018 року щодо погодження Державіаслужбою виконання чартерних пасажирських перевезень ТОВ "Авіакомпанія СКАЙАП" до аеропорту м.Шарм-Ель-Шейх (Арабська республіка Єгипет).

Перевіркою було встановлено, що 05.06.2018 року, 03.07.2018 року, 04.07.2018 року позивачем виконано рейси з МА "Харків", МА "Бориспіль", МА "Київ" (Жуляни) та МА "Запоріжжя" до аеропорту м.Шарм-Ель-Шейх (Арабська республіка Єгипет), чим порушено вимоги підпункту 2.6.18 пункту 2.6 Інструкції про порядок забезпечення авіаційної безпеки під час авіаційних перевезень і робіт за межами України, затвердженої наказом Державної служби України з нагляду за забезпеченням безпеки авіації від 05.06.2006 року №399.

За результатами проведеної перевірки було складено протоколи про правопорушення у галузі цивільної авіації серії АА №003082, №003057, №003058, №003059 №003060, №003061 від 07.09.2018 року.

Факт виконання позивачем вказаних в протоколах чартерних рейсів до аеропорту м.Шарм-Ель-Шейх позивачем не заперечується.

Уповноважені представники позивача були ознайомлені під підпис з вказаними протоколами та ними у протоколах надано наступні заперечення проти зафіксованих порушень: "згідно яких п.1.2 Інструкції №399 встановлено що дана інструкція поширюється на авіакомпанії, які виконують авіаційні перевезення за межами України, а не з/до України. Крім того, в дозволі, виданому на експлуатацію повітряних ліній, жодних застережень щодо додаткових заходів з авіа безпеки не міститься. Жодними нормативно-правовими актами державіаслужби не передбачено додаткових заходів з авіа безпеки по авіаперевезенням з/до України".

На підставі вищевказаних протоколів виконуючим обов`язки голови Державної авіаційної служби України Коршуком С.М. 19.09.2018 року винесено постанови серії АБ №000162, №000163, №000164, №000165, №000166, №000167 про накладення штрафу за правопорушення у галузі цивільної авіації, кожною з яких на позивача за порушення підпункту 2.6.18 пункту 2.6 Інструкції №399 було накладено штраф у сумі 17 000,00 грн.

Вказані постанови листами №4/769-18 та №4/768-18 від 21.09.2018 року були направлені відповідачем на адресу позивача. Постанови були отримані позивачем 24.09.2018 року.

Не погодившись з вказаними постановами відповідача, вважаючи їх протиправними та такими, що прийняті з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи діяльності в галузі авіації встановлено Повітряним кодексом України.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 4 Повітряного кодексу України, Україна як держава, що приєдналася до Конвенції про міжнародну цивільну авіацію, несе відповідальність за виконання міжнародних зобов`язань, що випливають із цієї Конвенції, та за гарантії і створення умов безпеки для суспільства, захисту інтересів під час провадження діяльності в галузі цивільної авіації та використання повітряного простору України.

Державне регулювання діяльності в галузі авіації та використання повітряного простору України полягає у формуванні державної політики та стратегії розвитку, визначенні завдань, функцій, умов діяльності в галузі авіації та використання повітряного простору України, застосуванні заходів безпеки авіації, прийнятті загальнообов`язкових авіаційних правил України, у здійсненні державного контролю за їх виконанням та встановленні відповідальності за їх порушення.

Державне регулювання у сфері цивільної авіації та використання повітряного простору України здійснює у межах повноважень, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики в галузі цивільної авіації (далі - уповноважений орган з питань цивільної авіації).

Згідно частин 1 ,2 ,4 статті 10 Повітряного кодексу України безпека авіації складається з безпеки польотів, авіаційної безпеки, екологічної безпеки, економічної та інформаційної безпеки.

З метою забезпечення безпеки цивільної авіації уповноважений орган з питань цивільної авіації здійснює комплекс заходів, спрямованих на запобігання виникненню авіаційних подій, шляхом: встановлення критеріїв безпеки авіації; встановлення необхідного рівня безпеки авіації; здійснення аналізу та визначення існуючого рівня безпеки авіації; проведення планових та позапланових перевірок, інспектування суб`єктів та об`єктів авіаційної діяльності; встановлення строків і здійснення контролю за проведенням коригуючих дій суб`єктами авіаційної діяльності; заборони, скасування, тимчасового припинення або зміни виконання будь-яких видів польотів і авіаційної діяльності у разі виявлення загрози безпеці авіації або їх невідповідності встановленим стандартам і авіаційним правилам України; анулювання, тимчасового припинення дії сертифікатів, свідоцтв, ліцензій, дозволів, обмеження прав, наданих цими документами, скасування погодження кандидатур згідно з частиною десятою цієї статті; накладення штрафів та вжиття інших заходів щодо забезпечення безпеки авіації.

З метою забезпечення безпеки авіації та суспільства уповноважений орган з питань цивільної авіації може встановлювати обмеження або заборону щодо вчинення певних дій суб`єктами авіаційної діяльності або зобов`язати їх вчиняти певні дії відповідно до авіаційних правил України.

У відповідності до частин 1, 3 статті 87 Повітряного кодексу України уповноважений орган з питань цивільної авіації постійно проводить оцінку ризиків та рівня загрози безпеці цивільної авіації з метою впровадження відповідних рівню загрози заходів безпеки.

З урахуванням оцінки рівня загрози уповноважений орган з питань цивільної авіації визначає перелік держав та аеропортів, до яких тимчасово заборонено чи обмежено польоти повітряних суден експлуатантів.

Пунктом 186 Державної програми авіаційної безпеки цивільної авіації, затвердженої Законом України «Про Державну програму авіаційної безпеки цивільної авіації», встановлено, що загальна оцінка рівня загрози та ризиків авіаційній безпеці цивільної авіації у межах території України та повітряного простору над нею, а також українській цивільній авіації за межами території України проводиться уповноваженим органом з питань цивільної авіації на підставі інформації, отриманої від правоохоронних органів, з інших джерел, у тому числі анонімних.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну авіаційну службу України (далі - Положення №520), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2014 року №520, Державна авіаційна служба (Державіаслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури, який реалізує державну політику у сфері цивільної авіації та використання повітряного простору України та є уповноваженим органом з питань цивільної авіації.

Пунктом 4 Положення №520 визначено повноваження Державіаслужби, яка відповідно до покладених на неї завдань:

- здійснює нагляд за безпекою польотів повітряних суден, льотною придатністю суден, внесених до Державного реєстру цивільних повітряних суден України, придатністю до експлуатації аеродромів, наземних засобів зв`язку, навігації та спостереження (радіотехнічного забезпечення), інших об`єктів цивільної авіації, а також забезпечує державне регулювання, здійснює контроль та проводить перевірку ефективності системи авіаційної безпеки (підпункт 8);

- здійснює нагляд та контроль за дотриманням суб`єктами авіаційної діяльності вимог законодавства, авіаційних правил України, зокрема шляхом проведення планових і позапланових перевірок, аудитів та інспектувань, а також ситуаційних експериментів, випробувань, оглядів, спостережень (підпункт 9);

- надає дозволи на виліт цивільних повітряних суден з аеродромів України, приліт повітряних суден до аеродромів України або на проліт територією України та погоджує дозволи на виконання польотів за Договором з відкритого неба (підпункт 27);

- постійно проводить оцінку ризиків та рівня безпеки цивільної авіації з метою впровадження відповідних заходів (підпункт 69).

Таким чином, до повноважень відповідача належить проведення оцінки ризиків та рівня безпеки цивільної авіації з метою впровадження відповідних заходів, а також здійснення нагляду за безпекою польотів повітряних суден шляхом проведення відповідних перевірок.

Наказом Державіаслужби від 23.02.2006 року №143 «Про забезпечення авіаційної безпеки, посилення контролю та обмеження польотів українських повітряних суден у країнах з нестабільним становищем» затверджено Критерії загрози та вразливості в галузі авіаційної безпеки, які обмежують або забороняють виконання польотів повітряних суден українських експлуатантів за кордоном, відповідно до яких обмежено здійснення польотів у разі діяльності терористичних організацій ; актів незаконного втручання у минулому; внутрішніх збройних конфліктів; локальних (прикордонних) конфліктів; наявності загроз скоєння актів незаконного втручання стосовно об`єктів цивільної авіації; рейсів підвищеного ризику.

Наказом Державіаслужби від 14.12.2017 року №977 «Про створення робочої групи Державіаслужби з оцінки ризиків та загроз безпеці цивільної авіації» створено відповідну робочу групу, яку уповноважено на проведення оцінки ризиків та загроз безпеці цивільної авіації України та затверджено Методику оцінки ризиків та загроз безпеці цивільно авіації України.

Згідно з доводами відповідача, Головою Державіаслужби 17.08.2018 року затверджено Загальну оцінку ризиків та загроз безпеці цивільної авіації у державах та аеропортах, до яких виконуються польоти повітряних суден українських експлуатантів, відповідно до якої Арабська Республіка Єгипет є країною з нестабільним становищем. Поширення інформації щодо затвердженої Загальної оцінки здійснюється шляхом її розміщення у встановленому порядку на офіційному веб-сайті Державіаслужби у підрозділі «Оцінка загроз та ризиків АБ» розділу «Авіаційна безпека» в обсязі, що передбачає перелік країн аеропортів, аеродромів, злітно-посадкових майданчиків, до яких обмежено/заборонено польоти повітряних суден українських експлуатантів та відповідну оцінку загроз та ризиків, а також окремі обмеження оцінок подальшого розвитку безпечної ситуації.

Поширення інформації щодо загальної оцінки рівня загроз та ризиків авіаційної безпеки у державах та аеропортах, до яких виконуються польоти повітряних суден українських експлуатантів, здійснюється шляхом внесення щоквартально змін у відомості, що викладені на офіційної веб-сайті уповноваженого органу з питань цивільної авіації у підрозділі «Оцінка загроз та ризиків АБ» розділу «Авіаційна безпека» та у разі наявності суттєвих змін щодо вказаної оцінки, розглянутих на засіданні Ради з безпеки авіації уповноваженого органу х питань цивільної авіації та затверджених керівником цього органу.

Судом першої інстанції встановлено, що на сайті Державіаслужби в підрозділі «Оцінка загроз та ризиків авіаційної безпеки» розділу «Безпека авіації» розміщено, зокрема, «Перелік країн, аеропортів, ЗПМ - Обмежено (дозволено у разі зниження ризиків до рівня критерію прийнятності - Прийнятний)», в якому вказано Арабську Республіку Єгипет:

- загальний рівень терористичної загрози на території центральних і північних частин Синайського півострова та у західних регіонах країни на кордоні з Лівією - СЕРЕДНІЙ-ВИСОКИЙ, на іншій території держави - СЕРЕДНІЙ;

- рівень загрози застосування ракетних систем земля-повітря, повітря-повітря, ПЗРК та артилерії безпосередньо щодо повітряних суден ЦА під час виконання польотів у повітряному просторі над центральною і північною частинами Синайського півострова - СЕРЕДНІЙ - ВИСОКИЙ (відповідний бюлетень EASA діє до 29.11.2019 року) під час польотів над іншими регіонами держави та базування в аеропортах вказаних регіонів - СЕРЕДНІЙ - НИЗЬКИЙ;

- рівень ймовірності здійснення терактів, нападів з використанням стрілецької зброї, вибухових пристроїв промислового виробництва та саморобних вибухових пристроїв на території центральних і північних частин Синайського півострова та у східних регіонах країни на кордоні з Лівією - СЕРЕДНІЙ - ВИСОКИЙ, в інших регіонах держави - СЕРЕДНІЙ.

Загальна оцінка загроз та ризиків авіаційній безпеці цивільної авіації у державах та аеропортах, до яких виконуються польоти повітряних суден українських експлуатантів, затверджена Головою Державіаслужби від 30.07.2019 року.

Колегія суддів зазначає, що позивачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі не заперечуються повноваження Державіаслужби щодо здійснення оцінки загроз та ризиків авіаційній безпеці цивільної авіації у державах та аеропортах, до яких виконуються польоти повітряних суден українських експлуатантів.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, станом на час виконання ТОВ «Авіакомпанія СКАЙАП» вищевказаних польотів до Арабської Республіки Єгипет цю державу було віднесено до країн з нестабільним становищем.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до підпункту 2.6.1 пункту 2.6 Інструкції про порядок забезпечення авіаційної безпеки під час виконання авіаційних перевезень і робіт за межами України (надалі - Інструкція №399), затвердженої наказом Державіаслужби від 05.06.2006 року №399, під час організації забезпечення авіаційної безпеки для виконання авіаційних перевезень і робіт у державі перебування відповідальна особа, яка призначена керівником авіакомпанії, повинна керуватися положеннями програми авіаційної безпеки авіакомпанії, погодженої із спеціально вповноваженим органом з питань авіаційної безпеки цивільної авіації, вимогами програми безпеки аеродрому базування, наказами та вказівками органу державного управління діяльністю цивільної авіації України, договірними обов`язками щодо забезпечення авіаційної безпеки, укладеними з юридичними особами в державі перебування, інструкцією експлуатанта з питань забезпечення авіаційної безпеки.

Пунктом 2.6.18 зазначеної Інструкції передбачено, що польоти до країн, які визначені як країни з нестабільним становищем, виконуються тільки за окремим дозволом органу державного управління діяльністю цивільної авіації України.

Як свідчать матеріали справи, протоколами про правопорушення у галузі цивільної авіації, складеними відповідачем стосовно позивача, встановлено порушення позивачем підпункту 2.6.18 пункту 2.6 Інструкції №399 у зв`язку зі здійсненням польотів до Арабської Республіки Єгипет, яку віднесено до країн з нестабільним становищем, без відповідних на те дозволів Державіаслужби.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ТОВ «Авіакомпанія Скайап» не заперечує, що воно не мало вищевказаних дозволів Державіаслужби для здійснення польотів до Арабської Республіки Єгипет.

Щодо доводів апелянта про те, що Інструкція №399 не підлягають застосуванню до ТОВ «Авіакомпанія СКАЙАП», оскільки товариство здійснює свою діяльність в Україні, а не за її межами, а пункт 1.2 Інструкції №399, якою передбачено, що дія цієї інструкції поширюється і є обов`язковою для всіх авіаційних підприємств цивільної авіації України, юридичних і фізичних осіб, які виконують авіаційні перевезення та роботи за межами України, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 2.5 Авіаційних Правил України «Порядок надання і анулювання прав на експлуатацію повітряних ліній», затверджених Наказом Державної авіаційної служби України №686 від 24.10.2014 року, передбачено, що право на експлуатацію повітряної лінії надається щодо певних повітряних ліній для виконання: регулярних повітряних перевезень у межах України; регулярних міжнародних повітряних перевезень з/до України; чартерних міжнародних повітряних перевезень з/до України або в межах України, що становлять систематичну серію - не менше одного рейсу на тиждень або не менше трьох рейсів на місяць; авіаційних перевезень в інших державах.

Пунктом 1.2 Інструкції №399 передбачено, що дія цієї інструкції поширюється і є обов`язковою для всіх авіаційних підприємств цивільної авіації України, юридичних і фізичних осіб, які виконують авіаційні перевезення та роботи за межами України.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.11 ПК України, авіаційні правила України підлягають обов`язковому виконанню всіма юридичними та фізичними особами на території України та суб`єктами авіаційної діяльності України за її межами.

Згідно з п.81 ч.1 ст.1 ПК України, повітряний простір України - частина повітряної сфери, розташована над суходолом і водною територією України, у тому числі над її територіальними водами (територіальним морем), і обмежена вертикальною поверхнею, що проходить по лінії державного кордону України.

Таким чином, частина повітряної сфери, розташована над суходолом і водною територією Арабської Республіки Єгипет, у тому числі над її територіальними водами (територіальним морем), не відноситься до повітряного простору України, а, отже, знаходиться поза її межами.

Згідно ч.1 ст.3 ПК України, дія цього Кодексу поширюється на фізичних та юридичних осіб незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості, які провадять діяльність у галузі авіації та використання повітряного простору України, а саме:

1) в Україні - на юридичних та фізичних осіб в частині, що їх стосується, крім суб`єктів державної авіації, на яких поширюється дія статей 4, 7-9, 23-33, 38, 45, 46, частини першої статті 57, частини другої статті 63, 65, 69, статей 110-116 і частини другої статті 119;

2) за межами України - на авіаційний персонал під час виконання ним службових обов`язків та цивільні повітряні судна України, їх експлуатацію і технічне обслуговування.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, дія Інструкції №399 поширюється на всіх перевізників, які виконують роботи та авіаційні перевезення за межами України, а саме - регулярні міжнародні повітряні перевезення з/до України, чартерні міжнародні повітряні перевезення з/до України, що становлять систематичну серію - не менше одного рейсу на тиждень або не менше трьох рейсів на місяць та авіаційні перевезення в інших державах.

Враховуючи, що ТОВ «Авіакомпанія СКАЙАП» здійснювала авіаційні перевезення з України до Арабської Республіки Єгипет та в зворотному напрямку, тому ним здійснювались перевезення за межами України та в межах Арабської Республіки Єгипет.

Крім того, відповідно до пункту 2.7.1 Інструкції №399 при підготовці до польоту до/з аеропортів в країнах з обмеженим виконанням польотів КПС одержує консультацію в органах обслуговування повітряного руху про безпечні маршрути польоту, запасні маршрути, безпечні зони і схеми заходження на посадку, а згідно з пунктом 1.5 цієї Інструкції держава з обмеженим виконанням польотів - іноземна держава, польоти в яку обмежені відповідними резолюціями ООН або в якій мають (мали у минулому) місце події, що визначені критеріями загрози безпеці цивільної авіації, затвердженими спеціально вповноваженим органом з питань авіаційної безпеки цивільної авіації.

Доводи позивача про те, що йому не потрібно було отримувати дозвіл, передбачений підпунктом 2.6.18 пункту 2.6 Інструкції №399, на польоти до Арабської Республіки Єгипет, також спростовується наявним у матеріалах справи зверненням позивача №2018-07-371 від 19.07.2018 року до директора департаменту авіаційної безпеки Державної авіаційної служби України, яким позивач просить погодити виконання чартерних пасажирських перевезень ТОВ «Авіакомпанія СКАЙАП» до аеропорту м. Шарм-Ель-Шейх та відповідні додаткові заходи безпеки з метою зниження ризиків АБ під час виконання рейсів авіакомпанії до Арабської республіки Єгипет у 2018 році. Цим же листом позивач надав відповідачу копію оцінки рівня загроз і ризиків авіаційній безпеці та додаткові заходи безпеки при виконанні польотів до аеропортів Арабської республіки Єгипет та копію додатку №1 «Авіаційна безпека» до загальної угоди оренди літака - мокрий лізинг від 05.06.2018 року №1.

Листом №8.15-9454-15 від 31.07.2018 року «Про узгодження рейсів» департамент авіаційної безпеки Державної авіаційної служби України повідомив позивача, що департамент не заперечує щодо виконання компанією чартерних авіарейсів до аеропортів АР Єгипет, зокрема, аеропорту м. Шарм-Ель-Шейх за умови вжиття додаткових заходів авіаційної безпеки, спрямованих на зниження ризиків до допустимого рівня, викладених у листі №1.18-1.152 від 11.11.2015 року та телеграмі 091000 від 05.01.2018 року Державної авіаційної служби України (під час виконання рейсів як власними повітряними суднами, так і повітряними суднами, орендованими на правах мокрого лізингу). Цим же листом відповідач повідомив, що він залишає за собою право обмежити виконання даних авіаперевезень у разі підвищення рівня загроз та ризиків в регіоні виконання польотів та/або отримання інформації щодо наявності загроз та вразливості в даному регіоні, які підпадають під критерії «заборонено».

Також судом першої інстанції спростовано доводи позивача стосовно того, що польоти до Арабської Республіки Єгипет виконано ним в установленому порядку на підставі дозволів на експлуатацію відповідних повітряних ліній з/до України з/до Арабської Республіки Єгипет, в яких відсутні будь-які застереження та додаткові умови уповноваженого органу щодо здійснення перельотів до цієї держави.

Частиною 3 статті 92 ПК України передбачено, що з метою набуття права доступу до певних повітряних ліній або ринків авіаперевізник повинен отримати від уповноваженого органу з питань цивільної авіації відповідний документ на право експлуатації певної повітряної лінії.

Відповідно до частини 2 статті 94 ПК України, для виконання польотів з перевезення пасажирів, багажу та/або вантажу, пошти за плату та/або за наймом авіаперевізник повинен мати відповідне право на експлуатацію певної повітряної лінії.

Процедура надання, анулювання, відмови у наданні та обмеження обсягу прав на експлуатацію повітряних ліній українським та іноземним авіаперевізникам незалежно від форми власності, внесення змін до документів про права на експлуатацію повітряних ліній встановлена Авіаційними правилами України «Порядок надання і анулювання прав на експлуатацію повітряних ліній», затверджених наказом Державної авіаційної служби України від 24.10.2014 року №686 (надалі - Порядок №686).

У відповідності до абзацу 1 пункту 1.2 Порядку №686, документ про право на експлуатацію повітряної лінії - документ встановленої форми (додаток 1), яким засвідчується право зазначеного в ньому авіаперевізника здійснювати повітряні перевезення в обсягах і відповідно до умов, які зазначені в цьому документі.

Згідно п.2.7 Порядку №686, право на експлуатацію повітряних ліній для виконання чартерних міжнародних повітряних перевезень з/до України або в межах України, що становлять систематичну серію - не менше одного рейсу на тиждень або не менше трьох рейсів на місяць, надається на кожний сезон IATA.

Відповідно до п.2.8 Порядку №686, право на експлуатацію повітряних ліній для виконання авіаційних перевезень в інших державах надається на строк, зазначений у договорі із замовником рейсів, якщо інший строк не встановлений законодавством України та міжнародними договорами України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що наявність у позивача дозволів на право експлуатації відповідних повітряних ліній не звільняє його від обов`язку дотримуватись вимог авіаційної безпеки, визначених Інструкцією №399 в частині отримання дозволу на польоти до країн, які визначені як країни з нестабільним становищем.

Згідно з пунктом 6 Положення №520 Державіаслужба має право накладати штрафи за умов, визначених Повітряним кодексом України.

Відповідно до абзацу 4 пункту 3 частини 1 статті 127 ПК України, за правопорушення в галузі цивільної авіації до юридичних осіб - суб`єктів авіаційної діяльності застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу від тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі невиконання або неналежного виконання персоналом суб`єктів авіаційної діяльності вимог авіаційної безпеки.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача були законні підстави для накладення на ТОВ «Авіакомпанія СКАЙАП» штрафів.

Доводи позивача щодо порушення відповідачем процедури проведення перевірки позивача, зокрема те, що за результатими перевірок не було оформлено та складено акти перевірок, колегія суддів не приймає до уваги та зазначає наступне.

Стаття 129 ПК України передбачає, що підставою для розгляду справи про правопорушення в галузі цивільної авіації, які зазначені в статті 127 цього Кодексу, є протокол.

Процедуру розгляду справ про правопорушення у галузі цивільної авіації, накладення і стягнення штрафів за порушення вимог законодавства на повітряному транспорті визначено у Порядку накладення і стягнення штрафів за порушення вимог законодавства на повітряному транспорті, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 26 грудня 2011 року №637, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 2012 року за № 73/20386 (далі по тексту - Порядок №637).

Дія цього Порядку поширюється на суб`єктів авіаційної діяльності у разі здійснення ними правопорушення у галузі цивільної авіації та фізичних осіб у разі здійснення ними адміністративного правопорушення на повітряному транспорті (п.1.2 Порядку).

Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 Порядку №637, протоколи про правопорушення в галузі цивільної авіації мають право складати Голова Державіаслужби України, його заступники, державні інспектори та уповноважені на проведення перевірок посадові особи Державіаслужби України, керівники аеропортів, начальники служб авіаційної безпеки аеропортів або їх заступники. Повноваження державних інспекторів підтверджуються посвідченням державного інспектора з авіаційного нагляду у Державіаслужбі України, а уповноважених на проведення перевірок посадових осіб Державіаслужби України - наказом Державіаслужби України про проведення перевірки та службовим посвідченням.

Пунктом 2.5 Порядку №637 передбачено, що протокол складається за кожним виявленим фактом правопорушення у галузі цивільної авіації.

Згідно з ст.128 ПК України, справи про правопорушення у галузі цивільної авіації розглядаються уповноваженим органом з питань цивільної авіації, за результатами розгляду приймається постанова.

Від імені уповноваженого органу з питань цивільної авіації розглядати справи про правопорушення і накладати стягнення мають право керівник уповноваженого органу з питань цивільної авіації та його заступники, державні інспектори та уповноважені на проведення перевірок посадові особи уповноваженого органу з питань цивільної авіації.

Державні інспектори та уповноважені на проведення перевірок посадові особи уповноваженого органу з питань цивільної авіації мають право накладати стягнення у розмірі до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Штраф може бути накладено на юридичну особу - суб`єкта авіаційної діяльності протягом шести місяців з дня виявлення правопорушення, але не пізніше ніж через три роки з дня його вчинення.

У разі вчинення юридичними особами - суб`єктами авіаційної діяльності двох або більше правопорушень штрафи накладаються за кожне вчинене правопорушення окремо.

Разом з тим, Порядок №727 не підлягає застосуванню при вирішенні даного спору, оскільки він розроблений відповідно до вимог Податкового кодексу України та Митного кодексу України для застосування посадовими особами контролюючих органів при оформленні результатів документальних перевірок платників податків - юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, постійних представництв та представництв нерезидентів (далі - платники податків) дотримання законодавства з питань державної митної справи, про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тоді як до правовідносин щодо розгляду справ про правопорушення у галузі цивільної авіації, накладення і стягнення штрафів за порушення вимог законодавства на повітряному транспорті, підлягає застосуванню виключно Порядок №637.

Порядок №637 не містить обов`язку щодо оформлення посадовими особами Державіаслужби результатів перевірки відповідними актами.

Зі змісту пункту 5.3 Порядку №637 вбачається, що акти перевірок суб`єкта, документи, які підтверджують факти правопорушень у галузі цивільної авіації, заперечення до актів перевірок (у разі наявності) та інші матеріали перевірок подаються разом з протоколом про правопорушення у галузі цивільної авіації для розгляду та прийняття відповідного рішення, що свідчить про можливість складення відповідних актів перевірки. Основним документом, яким підтверджується факт виявленого правопорушення у галузі цивільної авіації є протокол про правопорушення.

Як убачається із протоколів, складених посадовими особами Державіаслужби щодо позивача, вони скаладенні відповідно до норм чинного законодавства уповноваженими особами та за встановленою формою. Зокрема, в кожному випадку протокол містить пояснення та зауваження щодо суті виявлених порушень, наданих посадовими особами позивача, та містить їх підписи про ознайомлення із протоколами.

Пунктами 3.1 - 3.6 Порядку №637 встановлено, що Державіаслужба України розглядає справи про правопорушення у галузі цивільної авіації, за результатами розгляду виноситься постанова про накладення штрафу за правопорушення у галузі цивільної авіації (додаток 2) або постанова про закриття провадження у справі про правопорушення у галузі цивільної авіації (додаток 3).

Від імені Державіаслужби України розглядати справи про правопорушення і накладати стягнення мають право Голова Державіаслужби України, його заступники, державні інспектори та уповноважені на проведення перевірок посадові особи Державіаслужби України.

Штраф за невиконання (неналежне виконання) суб`єктом вимог законодавства, що регулює діяльність у галузі цивільної авіації, накладається у розмірах, визначених в статті 127 Повітряного кодексу України.

Державні інспектори та уповноважені на проведення перевірок посадові особи Державіаслужби України мають право накладати стягнення у розмірі до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Штраф може бути накладено на юридичну особу - суб`єкта авіаційної діяльності протягом шести місяців з дня виявлення правопорушення, але не пізніше ніж через три роки з дня його вчинення.

У разі вчинення юридичною особою - суб`єктом авіаційної діяльності двох або більше правопорушень штрафи накладаються за кожне вчинене правопорушення окремо.

Оскільки штраф, який може бути накладений на позивача за кожним протоколом про правопорушення у галузі цивільної відповідно абзацу четвертого пункту 3 частини першої статті 127 Повітряного кодекс України, становив понад п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, до питання про накладення цього штрафу належало до повноважень Голови Державіаслужби України та його заступників.

Згідно з пунктами 5.4, 5.6, 5.7 Порядку №637 за результатами розгляду матеріалів справи про правопорушення у галузі цивільної авіації Голова Державіаслужби України або його заступники (за напрямом діяльності) протягом 15 днів з дня отримання Державіаслужбою України протоколу про правопорушення у галузі цивільної авіації виносить постанову про накладення штрафу на суб`єкта або про закриття провадження у справі згідно з додатками 2, 3 до цього Порядку.

При визначенні розміру штрафу враховується характер вчиненого правопорушення, ступінь вини порушника, наслідки вчиненого правопорушення.

Постанова складається у двох примірниках. Перший примірник постанови у триденний строк після її прийняття вручається під розписку керівнику або уповноваженому представнику Суб`єкта чи надсилається рекомендованим листом поштою, про що робиться запис у справі. Другий примірник постанови залишається у справі.

Матеріали справи свідчать, що за результатами розгляду справ про правопорушення стосовно ТОВ "Авіакомпанія СКАЙАП" Державіаслужба в особі в.о. Голови Державіаслужби Коршук С. в межах повноважень, в установленому порядку та в межах установлених строків на підставі протоколів серії АА №003082, №003057 №003058, №003059, №003060, №003061, від 07.09.2018 року відповідно прийняла постанови серії АБ №67 від 19.09.2018року про накладення на ТОВ "Авіакомпанія СКАЙАП" штрафів за правопорушення у галузі цивільної авіації.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» станом на 01 січня 2018 року неоподатковуваний мінімум доходів громадян становив 17,00 грн.

Таким чином, накладення на позивача штрафу в розмірі 17 000,00 грн відповідно до кожної з постанов свідчить про застосування Державіаслужбою мінімального розміру штрафу, передбаченого абзацом четвертим пункту 3 частини першої статті 127 Повітряного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржувані постанови Державіаслужби про накладення на позивача штрафів у сумі 17 000,00 грн за порушення у сфері цивільної авіації є правомірними та не підлягають скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2019 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обеженою відповідальністю "Авіакомпанія СКАЙАП" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І.

Костюк Л.О.