Справа № 225/4355/19
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 р. Справа№225/4355/19

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Бабіч С.І., за участю секретаря судового засідання Картавих Г.В. та представників сторін:

позивача - не з`явився;

1-го відповідача - не з`явився;

2-го відповідача - Орлатого В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Торецького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області та до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, визнання права та встановлення факту,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Торецького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (далі - 1-й відповідач), відповідно до якого просить:

- визнати бездіяльність відповідача щодо нерозгляду заяви від 24.04.2019 року протиправною;

- зобов`язати Торецький МВ ГУ ДМС України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача;

- визнати право ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новоолександрівка Покровського району Донецької області на отримання громадянства України;

- встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новоолександрівка Покровського району Донецької області на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13.11.1991 р.

Ухвалою суду від 07.10.2019 року було залучено до участі у даній справі у якості другого відповідача Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області

Ухвалою від 25.11.2019 року було закрито підготовче провадження та призначено дану справу до розгляду по суті на 10.12.2019 року.

Ухвалою суду від 10.12.2019 року провадження у даній справі, в частині позовних вимог про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новоолександрівка Покровського району Донецької області на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13.11.1991 р. - закрито.

Відповідно до п.п. 1-2 ч.3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

Позивач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності позивача.

Позовну заяву, серед іншого, мотивовано тим, що позивач народився і мешкав на території України станом на 24.08.1991 року, отже має право на громадянство України, оформлення паспортних документів громадянина України.

Позивач зазначає, що реалізуючи своє право на набуття громадянства України, у 2019 року він неодноразово звертався до Торецького МВ ТУ ДМС України з цього питання.

Вважає, що відповідач не тільки оспорює його право на отримання громадянства України, а своєю протиправною бездіяльністю створює перешкоди для цього.

З відповідною заявою позивач звертався до відповідача 24.04.2019 року (зареєстрована М-2/6/1428), проте, замість розгляду заяви за суттю і прийняття рішення, яке б він міг оскаржити у судовому порядку або до вищого органу ДМС, йому надані роз`яснення законодавства України з питання встановлення громадянства України.

21.06.2019 р. він повторно звернувся до відповідача із заявою надати мотивоване рішення щодо надання або відмови у наданні паспорта громадянина України.

Проте, вказана заява дотепер не розглянута.

Таким чином йому фактично відмовлено у розгляді заяви про оформлення паспорта громадянина України.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, надав відзив на позов, відповідно до якого, серед іншого, посилається на те, що позивач, громадянин Російської Федерації, звертався до Торецького МВ ГУ ДМС у Донецькій області, будучи нелегальним мігрантом та надав заяви, які були зареєстровані як звернення громадян.

На вказані заяви позивач отримав відповіді особисто, про що свідчать підписи позивача на відповідях.

Відповідач зазначає, що доказів, які б підтверджували факт постійного проживання позивача, станом на 24.08.1991 року на території України, позивачем надано не було.

Крім цього, вказує, що відповідно до чинного законодавства України, особа, яка має намір отримати дозвіл на імміграцію в Україну або громадянства України повинна знаходитись на території України на законних підставах.

Позивач є громадянином Російської Федерації та натепер знаходиться на території України незаконно.

Також, відповідно до рішення № 9 від 08.12.2017 року про примусове повернення за межі України громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано його самостійно залишити територію України у термін до 06.01.2018 року.

Позивач вказане рішення не виконав, є нелегальним мігрантом, який перебуває на території України без законних підстав.

Дослідивши докази, повно, всебічно та об`єктивно встановивши всі обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

ОСОБА_2 є громадянином Російської Федерації, що підтверджується паспортом громадянина Російської Федерації № 98 НОМЕР_1 .

08.12.2017 року відносно позивача Торецьким МВ ГУ ДМС України в Донецькій області було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МДО № 047913 відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення ГІН МДО №047913 у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

На підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Торецьким МВ ГУ ДМС України в Донецькій області було винесено рішення № 9 від 08 грудня 2017 року про примусове повернення за межі України громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано його самостійно залишити територію України у термін до 06.01.2018 року.

Доказів оскарження чи скасування вказаного рішення суду не надано.

У вказаному рішенні також зазначено про те, що 08.12.2017 року щодо позивача Торецьким МВ ГУ ДМС України в Донецькій області було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МДО № 047913 та, відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення ГІН МДО №047913 у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Позивач своєчасно не покинув територію України, 27.04.2019 Торецьким МВ ГУ ДМС України в Донецькій області був виявлений ОСОБА_2 , який не виконав рішення про примусове повернення до країни походження, який надав пояснення, що він обізнаний про те, що відносно нього було винесено рішення про примусове повернення, в якому ОСОБА_2 зобов`язано самостійно покинути територію України до 06.01.2018 року, та що після не виконання даного рішення, відносно нього буде розпочата процедура примусового видворення за межі України.

13.05.2019 року ГУ ДМС України в Донецькій області було подано позов до Дзержинського міського суду Донецької області про примусове видворення за межі України, затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на шість місяців громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 27.11.2019 року провадження у справі № 225/2896/19 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по кримінальному провадженню ЄРДР№ 0001241 від 25.10.2019 року.

Позивач у позовній заяві просить визнати бездіяльність відповідача щодо нерозгляду заяви від 24.04.2019 року протиправною та зобов`язати Торецький МВ ГУ ДМС України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача (не зазначаючи яку саме).

Судом встановлено, що позивач звернувся до 1-го відповідача із спірною заявою від 24.04.2019 року, зареєстрованою за № М-2/6/1428 від 24.04.2019 року, у якій зазначив, що він є громадянином ОСОБА_3 , народженим у с. Новоолександрівка Красноармійського району Донецької області та просив видати йому паспорт громадянина України на заміну Російського.

Вказана заява подана : Торецький сектор ДМС Федорову В. В..

На вказану заяву 1-им відповідачем було надано відповідь у формі листа № 1402.42-74/1402.42.1-19 від 03.05.2019 року, відповідно до якого у висновку зазначено про те, що у зверненні позивача відсутня інформація про постійне проживання на 24.08.1991 або 13.11.1991 року, відповідно до ст. Закону № 2235.

На вказаному листі проставлено відмітку про його отримання: отримав нарочно 07.05.2019 року ОСОБА_2

Крім цього, 21.06.2019 року позивач звернувся до 1-го відповідача із заявою, у якій просив надати мотивоване рішення щодо надання або відмови у наданні паспорта громадянина України позивачу.

У додатках до вказаної заяви вказані копії довідок, копії акту та свідчення.

Позивач вважає, що вказана заява дотепер не розглянута.

Проте, листом від 27.06.2019 року (який отримано позивачем та копію якого додано ним до позовної заяви) № 1402.42-233/1402.42.1-19 1-им відповідачем було надано відповідь, аналогічну тій, що і у листі від 03.05.2019 року із додатковим посиланням на норми Порядку № Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України №215/2001 від 27 березня 2001 року Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України" (далі - Порядок № 215/2001), щодо того, які саме документи мають бути додані до відповідної заяви про оформлення набуття громадянства України.

Отже, обидві заяви позивача розглянуті і, фактично, відмовлено позивачу у їх задоволенні

Суд зазначає, що хоча вказані листи не містить назви рішення, вони фактично є відмовою позивачу у задоволенні його заяви про видачу паспорта громадянина України.

Суд звертає увагу позивача на те, що жодних позовних вимог щодо визнання протиправними рішень чи відмов позивачем у даній справі не заявлено.

У той же час, надання відповідей у вказаний спосіб не свідчить про бездіяльність відповідача, а навпаки, вказує на вчинення активної дії - розгляду вказаних заяв позивача та прийняття рішень у формі листів, отже, позовні вимоги про визнання бездіяльності 1-го відповідача задоволенню не підлягають.

Щодо суті відмови, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ст.3 Закону України Про громадянство України (далі - Закон № 2235) громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 8 Закону № 2235 особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Дитина, яка народилася чи постійно проживала на території УРСР (або хоча б один з її батьків, дід чи баба народилися чи постійно проживали на територіях, зазначених у частині першій цієї статті) і є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за заявою одного з батьків або опікуна чи піклувальника.

Заява від 24.04.2019 року, як і заява від 21.06.2019 року не містять конкретних підстав для набуття позивачем громадянства, визначених Законом № 2235 чи Порядком № 215/2001, проте, заява від 24.04.2019 року містить посилання на те, що позивач (який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 ) народився на території України (у минулому Української РСР).

Суд зазначає, що перелік документів, що подаються для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням встановлено розділом 3 Порядку № 215/2001.

Заяви від 24.04.2019 року та від 21.06.2019 року було подано позивачем особисто.

Отже, відповідно до п.п. 22-23 Порядку № 215/2001 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка народилися до 16 липня 1990 року на території, яка стала територією України відповідно до статті 5 Закону України "Про правонаступництво України", а також на інших територіях, що входили до складу Української Народної Республіки, Західно-Української Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає такі документи:

а) заяву про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням;

б) дві фотокартки (розміром 35х45 мм);

в) один з таких документів:

- декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства;

- декларацію про відмову від іноземного громадянства разом з документом, що підтверджує надання особі статусу біженця в Україні чи притулку в Україні, - для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні;

- заяву про зміну громадянства - для іноземців, які перебувають у громадянстві держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України та набуття громадянства України відповідно до законодавства України;

- документ, що підтверджує факт припинення іноземного громадянства, - для іноземців, які перебувають у громадянстві держав, міжнародні договори України з якими дозволяють особам звертатися для набуття громадянства України за умови, якщо вони доведуть, що не є громадянами цих держав;

- зобов`язання припинити іноземне громадянство - для інших категорій іноземців. Зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави або міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

г) копію свідоцтва про народження або інший документ, що підтверджує факт народження особи до 16 липня 1990 року на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 16 липня 1990 року на територіях, зазначених у абзаці першому пункту 22 цього Порядку (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 22 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи до 16 липня 1990 року на зазначеній території.

Позивачем не надано суду доказів додавання до заяв від 24.04.2019 року чи 21.06.2019 року вказаних документів.

У матеріалах справи містяться копія свідоцтва про народження позивача, письмові пояснення, довідки, проте, жодних доказів додавання вказаних чи взагалі будь - яких документів до заяви від 24.04.2019 року суду не надано (вказана заява не містить реквізиту додаток).

Отже вказані заяви за формою не відповідали вимогам Порядку № 215/2001.

Сам позивач у заяві від 21.06.2019 року вказує на те, що звернувся до суду із заявою про визнання факту проживання на території України, отже відповідного судового рішення, яке б підтвердило факт проживання позивача на території України станом на 24.08.1991 р. чи на 13.1.11991 р. ним до вказаних заяв додано бути не могло.

З огляду на викладене позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім цього, окремо, суд зазначає про визнання вимоги позивача про визнання його права на отримання громадянства України такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, такий спосіб захисту прав, свобод чи законних інтересів, як визнання права КАС України не передбачено.

Частина 2 вказаної статті встановлює, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однак, суд зазначає, що відповідний спосіб та права осіб на отримання статусу громадянства України врегульовано спеціальним законодавством - Законом України № 2235 та Порядком № 215/2001, якими встановлено перелік обставин, з якими закон пов`язує право особи на набуття такого статусу та спеціальну процедуру такого набуття.

Проте, як було встановлено вище, позивачем, під час звернення до відповідача з вказаними заявами, не було надано всіх документів, передбачених Законом України № 2235 та Порядком № 215/2001.

З огляду на всі вказані обставини суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись Конституцією України, Законом України "Про громадянство України", Указом Президента України №215/2001 від 27 березня 2001 року Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", Кодексом адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Торецького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області та до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, визнання права та встановлення факту - відмовити повністю.

Вступна та резолютивна частина рішення складені і підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 10 грудня 2019 року.

Рішення складено у повному обсязі 20 грудня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч