Справа № 344/20037/19
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/12809/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката Самолюка Василя Васильовича, подану в інтересах громадянина Індії ОСОБА_1 , на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області до Громадянина ОСОБА_2 про примусове видворення та затримання з метою ідентифікації, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Бабій О.М.,

час ухвалення рішення: 13:57:19,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

ВСТАНОВИВ:

Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області звернулося до громадянина Індії ОСОБА_1 про примусове видворення з України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2019 року позов задоволено. Примусово видворено за межі України громадянина Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в країну походження Індію. Затримано громадянина Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців.

Рішення мотивоване тим, що відповідач грубо порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а також ухиляється від виїзду із України.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, адвокат відповідача подав в його інтересах апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що з оскаржуваного рішення не вбачається, що позивачем приймалось рішення відносно відповідача про примусове повернення з території України та докази того, що відповідач ухилявся або ухилятиметься від виконання цього рішення.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги і відзиву на неї в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Індії. 08 листопада 2019 року під час здійснення заходів по виявленню іноземців та осіб без громадянства, які знаходяться на території України нелегально, чи в інший спосіб порушують законодавство україни у сфері міграції в рамках проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за дотриманням міграційного законодавства під умовною назвою «мігрант» працівниками відділу у справах іноземців, осіб без громадянства та запобігання нелегальній міграції Управління ДМС України в Івано-Франківській області в закладі громадського харчування «Кафе ЕССЕ» був виявлений громадянин Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач пред`явив довідку про звернення за захистом в Україні №008481, яка видана на його ім`я ГУДМС в Харківській області. З метою встановлення дійсності вказаної довідки та наявності правових підстав перебування на території України відповідача було доставлено до УДМС в Івано-Франківській області. У ході перевірки встановлено, що довідка про звернення за захистом в Україні № 008482 громадядина Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не видавалась. Відповідач прибув в Україну 28.03.2018 року та був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1 терміном дії до 01.03.2019 року. Після закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1 відповідач територію України не залишив та не збирається залишати, оскільки тут багато його друзів та іноземців. Паспортний документ, що дає право на перетин державного кордону, у відповідача відсутній.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Із змісту наведеної норми слідує, що законодавцем фактично виділено окремий випадок звернення із позовною заявою - про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації; фактичною підставою для такого звернення є відсутність в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави (ч.1)

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (ч.3).

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців (ч.4).

Згідно ч.ч. 11, 13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Відповідно до п.1 розділу VI Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012р. (із змінами і доповненнями), якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Фактичні обставини справи розцінюються колегією суддів як такі, що унеможливлюють ідентифікацію іноземця чи особу без громадянства, оскільки паспорт, що дає право на перетин державного кордону, у відповідача відсутній. Водночас, останній в порушення вимог закону тривалий час використовував документи, які йому не видавалися.

Отже, оскільки громадянин Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є нелегальним мігрантом, знаходиться на території України без законних підстав, існує ризик його втечі.

Окрім цього, відповідач прибув в Україну на підставі візи «D-12» з метою навчання, у зв`язку із чим йому було надано посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1 терміном дії до 01.03.2019 року, проте 28.02.2019 року відповідач був відрахований з навчального закладу. В ході опитування позивача він не зміг вказати спеціальність, за якою проходив навчання, що свідчить про невідповідність заявленої мети приїзду дійсності, а також позивач вказав, що не збирається покидати Україну у встановлений законодавством термін.

Також відповідно до п. 68 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 р. № 322, після закінчення строку дії посвідки іноземець та особа без громадянства зобов`язані в семиденний строк зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України.

Про наведений обов`язок покинути країну відповідач був поінформований, що підтверджується його підписом у заяві-анкеті про отримання посвідки на тимчасове проживання.

Згідно з ч.ч.2 і 3 ст.25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Між тим, відповідач не звертався із заявою про добровільне повернення та ухилявся від обов`язку виїзду з України. На наявність передбачених законом підстав для затримання відповідача вказує також те, що іноземець до органів міграційної служби із заявами та документами, необхідними для продовження строку перебування або визнання його біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався, що дає обґрунтовані підстави для затримання останнього.

Щодо твердження скаржника про те, що незаконне перебування на території України може розглядатись як ухилення лише в контексті умисного невиконання рішення компетентного органу про виїзд, колегія суддів зазначає, що позивачем надано суду довідку про звернення за захистом в Україні, яку відповідач використовував з метою незаконного перебування в Україні, проте така довідка не видавалась відповідачу органом ДМС України.

Вказана довідка № 008481, наявна в матеріалах справи, була вилучена під час адміністративного затримання, про що зроблено запис в протоколі про адміністративне затримання № МІФ 000007. За вказаним фактом ГУ НП в Івано-Франківській області розпочато кримінальне провадження.

Наведене, на думку колегії суддів, свідчить саме про ухилення відповідача від виконання обов`язку щодо добровільного залишення України, а також дає обґрунтовані побоювання щодо подальшого ухилення відповідача від виконання рішення про його примусове видворення.

Таким чином, враховуючи наявність умов, за яких неможливо забезпечити ідентифікацію відповідача, позивачем обґрунтовано та підставно заявлені розглядувані позовні вимоги щодо примусового затримання відповідача з метою його ідентифікації та подальше примусове видворення з України.

У своїй сукупності вказані обставини свідчать про наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач перешкоджатиме процедурі видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України, при цьому визначальним моментом в цій ситуації є відсутність у відповідача документів, що дозволять йому виїхати з України.

Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та ухиляється від виїзду із України.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Самолюка Василя Васильовича, подану в інтересах громадянина Індії ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2019 року у справі № 344/20037/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 23.12.2019 року