Справа № 320/840/19
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

17 грудня 2019 року 320/840/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., за участю секретаря судового засідання Волошка О.Л.,

позивача: ОСОБА_1 ,

третьої особи: ОСОБА_2 . ОСОБА_3 ,

представника третьої особи ОСОБА_4 : Маркова І.В.,

розглянувши у м. Києві в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_5

до Комунального підприємства Реєстрація нерухомості та Печерської районної у місті Києві державної адміністрації,

треті особи: Садівниче товариство Глядин, ОСОБА_4 та

ОСОБА_6 ,

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

до суду звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з позовом до Комунального підприємства Реєстрація нерухомості та Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції в Київській області Захарівна, третя особи: Садівниче товариство Глядин, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , з урахуванням уточненої позовної заяви від 24.06.2019, в якому просили суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора реєстратором Печерської районної у місті Києві державної адміністрації щодо проведення реєстраційної дії по внесенню змін до відомостей про юридичну особу Садівниче товариство Глядин (код ЄДР 26191173), щодо призначення керівником Товариства Глядин Венгера Олега Михайловича, реєстраційний запис реєстраційну дію № 0003489 від 17.05.2016;

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора від 18.10.2018 № 6003489, вчинену реєстратором Комунального підприємства Реєстрація нерухомості щодо призначення керівником Садівничого товариства Глядин Венгера Олега Михайловича.

Ухвалою суду від 25.02.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 28.03.2019.

28 березня 2019 року підготовче засідання знято з розгляду у зв`язку з направленням адміністративної справи до Шостого апеляційного адміністративного суду, у зв`язку із надходженням апеляційної скарги на ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі.

14 серпня 2019 року до суду з`явилися позивач Омельченко Г ОСОБА_7 , представник позивача Любаренко О.С. Інші учасники процесу, що повідомлені своєчасно та належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явились. Жодних заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи про проведення судового засідання за їх відсутності до суду не надходило.

Заслухавши думку учасників процесу та з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України судом прийнято рішення про проведення підготовчого засідання за даної явки.

У підготовчому засіданні судом, за згодою позивача було вирішено питання щодо заміни неналежного відповідача - Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції в Київській області на належного - Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію, оскільки реєстраційні дії, пов`язані із зміною керівника товариства № 0003489 від 12.05.2016 були здійснені реєстратором Печерської районної у місті Києві державної адміністрації.

Також судом, з огляду на положення статей 9, 72, 73, 77, 80 Кодексу адміністративного судочинства України, було прийнято рішення про витребування у Вишгородської районної державної адміністрації (07301, Київська обл., м. Вишгород, площа Шевченка, 1) належним чином засвідчену копію реєстраційної справи Садівниче товариство Глядин ().

Крім того, в підготовчому засіданні протокольною ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про залучення до участі у справі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, а саме, ОСОБА_8 , Печерське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві слідчу в кримінальному провадженні № 0004881 ОСОБА_9 , Київську місцеву прокуратуру № 6, ОСОБА_10 та Голову комісії земельних відносин Вишгородської районної ради VII скликання ОСОБА_11 Олега ОСОБА_12 , оскільки на даній стадії судом не встановлено, яким чином рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки.

У якості підстави позову позивачі зазначили, що відповідачами, всупереч вимогам чинного законодавства, проведено реєстраційні дії по внесенню змін до відомостей про юридичну особу щодо призначення керівником Садівничого товариства «Глядин» Венгера Олега Михайловича.

У судове засідання, призначене на 17.12.2019, з`явились позивач Омельченко Г.З., треті особи ОСОБА_6 та представник ОСОБА_4 Марков І.В.

Відповідачі Комунальне підприємство Реєстрація нерухомості та Печерська районна в місті Києві державна адміністрація у судові засідання не з`являлись. Матеріали справи містять інформацію про їх повідомлення своєчасно та належним чином про дату, час та місце проведення судових засідань. Причини неявки відповідачів суду не відомі. Жодних заяв чи клопотань про відкладення судового засідання або про розгляд справи за їх відсутності матеріали справи не містять.

Третя особа- Садівниче товариство Глядин просило здійснити розгляд справи за відсутності його представника.

Заслухавши думку присутніх учасників процесу, судом прийнято про розгляд справи за відсутності представників відповідачів та третіх осіб .

У даному судовому засіданні суд продовжив розгляд клопотання третьої особи - ОСОБА_4 про закриття провадження у справі, яке надійшло 15.08.2019. Перерва у розгляді даного клопотання була зумовлена необхідністю надання іншим учасникам процесу часу для формування власної правової позиції з цього приводу.

Представник ОСОБА_4 у судовому засіданні 17.12.2019 підтримав заявлене клопотання та зазначив, що даний спір не є спором у сфері публічно-правових відносин, оскільки позивачами оскаржують ся дії державного реєстратора при вчиненні реєстраційних дій щодо державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, яка обґрунтовується порушенням проведення порядку позачергових загальних зборів СТ Глядин.

Третя особа СТ Глядин також підтримало дане клопотання та просило суд його задовольнити з підстав, зазначених у клопотання ОСОБА_4 від 15.08.2019, про що надало відповідну письмову заяву.

Позивач ОСОБА_1 та третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів ОСОБА_6 заперечили щодо задоволення даного клопотання та просили суд зупинити провадження у справі до розгляду Вишгородським районним судом Київської області справи за № 363/737/19 про визнання недійсним протоколів, щодо призначення ОСОБА_4 головою садівницького товариства «Глядин».

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для закриття провадження по справі суд зазначає таке.

Як вбачається із матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог про скасування реєстраційних записів щодо призначення керівником Садівничого товариства Глядин Венгера Олега Михайловича № 0003489 від 17.05.2016 та від 18.10.2018 № 6003489 позивачі посилають на незаконність протоколів позачергових загальних зборів від 10.05.2015 та 06.10.2018, оскільки вони були підписані громадянами, що не є членами садівницького товариства «Глядин», кількість членів товариства, що підписали даний протокол є значно меншою за фактичну чисельність членів товариства.

Відтак, фактичною підставою звернення до суду стали протиправні, на думку позивачів, реєстраційні дії відповідачів, які порушують їх права як членів цього товариства, а неправомірність дій позивачі обґрунтовують порушенням процедури скликання та проведення загальних зборів товариства.

Слід зазначити, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 по справі № 462/2646/17, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Оспорювані або невизнані майнові права та інтереси підлягають захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення такого права або інтересу призвели дії суб`єкта владних повноважень при виконанні ним владних управлінських функцій.

Згідно з правовою позицією, що викладена у рішенні Верховного Суду від 17.12.2019 справа №823/700/17, адміністративне провадження №К/9901/245/19 є неправильним поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на дату звернення позивача до суду) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, правами та обов`язками учасників (засновників, акціонерів, членів) такої особи, крім трудових спорів, підвідомчі господарським судам.

У справі, що розглядається, оскаржуються реєстраційні дії, яким передує невирішений корпоративний спір, у межах якого можуть бути розв`язані й питання, пов`язані з реєстрацією змін керівника юридичної особи, а тому цей спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивачів та третіх осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин суд вважає, що між позивачами та відповідачами (суб`єктом владних повноважень) немає публічно-правових відносин, спір не є публічно-правовим, а тому не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Відтак, справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за правилами господарського судочинства.

Розгляд цієї справи за правилами адміністративного судочинства не відповідав би принципу ефективного судочинства як важливому елементу верховенства права.

Намагання сторін вирішити корпоративний спір, використовуючи систему адміністративних судів, або розгляд адміністративними судами такого спору в порядку Кодексу адміністративного судочинства України є помилковим.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 9 листопада 2018 року у справі № 823/217/17.

Суд також враховує, що у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Згідно з висновками Конституційного Суду України, що сформовані у рішенні від 9 вересня 2010 року № 19-рп/2010, забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

На підставі положень Конституції України про судову спеціалізацію (частина перша статті 125) і про гарантування кожному права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55) в Україні утворено окрему систему судів адміністративної юрисдикції. Захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень визначено як безпосереднє завдання адміністративного судочинства (частина перша статті 2 КАС України). Адміністративне судочинство як спеціалізований вид судової діяльності стало тим конституційно і законодавчо закріпленим механізмом, що збільшив можливості людини для здійснення права на судовий захист від протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Системний аналіз вказаних норм Конституції та законів України дає підстави стверджувати, що розмежування юрисдикційних повноважень у межах спеціалізації судів підпорядковано гарантіям права кожної людини на ефективний судовий захист.

Частиною першою статті 354 КАС України встановлено, що порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, правовий статус учасників справи, суд дійшов висновку, що правовідносини у цій справі мають вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 5 лютого 2019 року у справі № 521/21820/16-а.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom») від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36). Проте ці права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність вказаних прав (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Станєв проти Болгарії» («Stanev v. Bulgaria») від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, § 230).

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення від 25 лютого 1993 року у справі «Доббертен проти Франції» зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France № 88/1991/340/413).

Керуючись статтями 9, 142, 183, 189, 238, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі № 320/840/19 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до Комунального підприємства Реєстрація нерухомості та Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи: Садівниче товариство Глядин, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про визнання протиправними та скасування рішень.

Роз`яснити право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Копію ухвали видати (надіслати) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст ухвали буде виготовлений 23.12.2019.

Суддя Панченко Н.Д.