Справа № 826/480/18
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 грудня 2019 року

м. Київ

справа №826/480/18

адміністративне провадження №К/9901/14944/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Усенко Є.А.,

суддів: Гімона М.М., Гусака М.Б.,

секретар судового засідання Кривда В.І.,

представники: позивача - не з`явився, відповідача - Перепелюк О.В.,

розглянув у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2018 (головуючий суддя - Шейко Т.І.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 (головуючий суддя - Файдюк В.В., судді - Мєзєнцев Є.І., Чаку Є.В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сангрейн Інвест» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сангрейн Інвест» (далі - позивач, ТОВ «Сангрейн Інвест») звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС), в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.10.2017 №, №, №, №.

Позовні вимоги обґрунтовані доводами позивача, що ТОВ «Сангрейн Інвест» не вчиняло податкових правопорушень, які зафіксовані у акті перевірки. Позивач зазначає, що реальність господарських операцій між ним та ТОВ «Агроспоживання» з постачання сільськогосподарської продукції (пшениця українського походження, врожаю 2016 року у кількості 8051,198 тон на загальну суму 20' 269' 386,90 грн, в тому числі ПДВ), за результатами яких включено до складу витрат та податкового кредиту відповідні суми, підтверджена первинними документами, які складені у відповідності до вимог укладеного із цим контрагентом договору постачання та чинного законодавства, містять усі необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст, обсяг операцій, їх учасників. Вказує на подальше використання придбаної продукції у власній господарській діяльності, а також на те, що при укладенні та виконанні договору з названим контрагентом діяв добросовісно, у зв`язку з чим не повинен нести негативні наслідки за можливе недотримання податкової дисципліни іншими суб`єктами господарювання, які приймали участь у ланцюгу постачання придбаного ним товару.

Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 15.11.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019, адміністративний позов задовольнив, визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 27.10.2017: № - про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за квітень 2017 року на 595' 623,00 грн, № - про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 3' 653' 837,50 грн (2' 923' 070,00 грн - за податковими зобов`язаннями та 730' 767,50 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), № - про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 3' 478' 260,00 грн (2' 782' 608,00 грн - за податковими зобов`язаннями та 695' 652,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), № - про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2016 рік на 652' 347,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки господарські операції, за результатами яких позивач визначив показники податкової декларації з податку на прибуток та задекларував податковий кредит з податку на додану вартість, були реальними, призвели до фактичної зміни майнового стану позивача, підтверджені належними обліковими та іншими документами, складання яких передбачено правовими нормами для таких операцій.

Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві подало до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019, у якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Обґрунтовуючи вимоги, викладені у касаційній скарзі, відповідач посилається на неможливість здійснення ТОВ «Агроспоживання» господарських операцій по ланцюгу постачання товарів, оскільки за результатами аналізу узагальнених даних податкової інформації діяльність цього платника була спрямована виключно на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам. Під час перевірки встановлено відсутність реального джерела походження реалізованих позивачу товарів, що свідчить про фіктивність як поставок, так і документів, складених за результатами цих операцій.

Заперечуючи проти касаційної скарги у відзиві, позивач просить залишити скаргу без задоволення як безпідставну. Вважає, крім іншого, що порядок заповнення товарно - транспортних накладних не має вирішального значення для визначення податкових наслідків операцій з поставки товару.

У судовому засіданні суду касаційної інстанції представник відповідач підтримав касаційну скаргу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи ГУ ДФС, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суди попередніх інстанцій встановили, що згідно з підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (далі - ПК) та на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.05.2017 у справі №757/25451/17-к, на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 18.09.2017 №9348, була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Агроспоживання» на предмет своєчасності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 16.01.2006 по 10.05.2017, за результатами якої складено акт від 03.10.2017 №148/26-15-14-07-01-10/34000176.

Згідно з висновками, викладеними в акті перевірки, позивачем порушені норми: пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 ПК, в результаті чого занижено податок на прибуток на 2 923 070,00 грн., за 2016 рік - на суму 2' 923' 070,00 грн; пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 ПК, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 652' 347,00 грн; пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.6 статті 198 ПК, в результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 2' 782' 608,00 грн, в тому числі за серпень 2016 року - на суму 2' 770' 919,00 грн, за березень 2017 року - на суму 11' 689,00 грн; на 595' 623,00 грн за квітень 2017 року.

Висновок відповідача про порушення Товариства порядку ведення податкового обліку обґрунтований доводами, що операції між Товариством та ТОВ «Агроспоживання» на загальну суму 20' 269' 387,00 грн відображені лише в документах бухгалтерського обліку, без фактичного їх здійснення.

При цьому контролюючий орган посилається на отриману за результатами здійснення заходів податкового контролю узагальнену податкову інформацію (інформаційні бази ДФС), згідно з якою: штатна чисельність ТОВ «Агроспоживання» склала 10 осіб, інформація щодо наявності основних засобів (фінансовий звіт (баланс) та додаток до рядка 1.2.1 додатку РІ до рядка 03 РІ податкової декларації з податку на прибуток) за 2016 рік не подана, останню податкову звітність з податку на додану вартість подано за грудень 2016 року. Крім того, відповідач зазначає, що на підставі аналізу даних Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що реалізований ТОВ «Агроспоживання» позивачу товар (пшениця) придбано у серпні 2016 року у ТОВ «Агрокомплекс Торо», основним видом діяльності якого є розведення свійської птиці, штатна чисельність працівників - 11 осіб, а остання податкова звітність з податку на додану вартість подана у грудні 2016 року. Ідентифікувати автоперевізника та осіб, які безпосередньо здійснювали (перевезення) товару відповідно до даних товарно-транспортних накладних, які надав позивач, неможливо з огляду на те, що в товарно-транспортних накладних автомобільним перевізником вказано ФОП «Акула», тоді як стосовно цієї особи відсутні дані в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності та громадських об`єднань. За даними з Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ «Агроспоживання» не зареєструвало податкові накладні на операції з придбання послуг з перевезення з ФОП «Акула», хоча саме ТОВ «Агроспоживання» в товарно-транспортних накладних зазначено замовником перевезення та вантажовідправником. Відповідно до отриманих з Генеральної прокуратури України матеріалів від 01.08.2017 №07/1/1-32873-14 про результати опрацювання зібраної податкової інформації, при дослідженні ланцюга постачання товару (зерна пшениці 3, 5, 6 класу), придбаних позивачем у ТОВ «Агроспоживання», встановлено відсутність факту реального здійснення господарських операцій, оскільки відсутнє реальне джерело походження товару.

Відповідно до абзацу першого підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Підпунктом (а) пункту 198.1 статті 198 ПК встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі, в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК).

Згідно з пунктом 198.3 цієї статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац другий цього пункту).

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16.07.1999 №996-XIV (у редакції, чинній станом на 2016 рік) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пунктів 6, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248), витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Отже, у податковому обліку господарські операції та витрати за цими операціями, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, повинні бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. Податковий кредит, крім іншого, має бути обов`язково підтверджений податковою накладною.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту та витрат, врахованих платником податків при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують дійсно мали місце.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку.

У той же час, норми податкового законодавства, не ставлять у залежність право платника податків на врахування витрат при визначенні оподатковуваного прибутку та на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Одне тільки порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та обліку витрат за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.

За умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано), якщо контролюючий не доведе зворотне.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, чинного на час розгляду справи судом першої інстанції) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання податковим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми валових витрат та/або податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підтвердження задекларованих показників податкового обліку Товариство надало видаткові накладні виписані від імені ТОВ «Агроспоживання» на відпуск пшениці, платіжні доручення на перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ «Агроспоживання», договір від 30.06.2016 №30-2/06-16 з ТОВ «УТА Логістик» про транспортно-експедиторське обслуговування, складські квитанції на зерно, картки аналізу зерна, посвідчення про якість зерна, реєстри прийнятого транспорту (з показниками якості), в яких відображено реєстраційний номер транспортних засобів, що здійснювали доставку пшениці, вантажовідправника, сорт та кількість пшениці, її вологість та інші характеристики; товарно-транспортні накладні. Також позивач надав документи щодо реалізації пшениці на адресу ТОВ «Компанія Хлібінвест» та ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що надані позивачем документи підтверджують придбання ним зерна пшениці у ТОВ «Агроспоживання».

З таким висновком, однак, не можна погодитися, оскільки він зроблений без оцінки всіх доказів у справі. Так, суди не взяли до уваги доводи відповідача щодо неможливості ідентифікувати автоперевізника та осіб, які безпосередньо здійснювали (перевезення) товару, а також підтвердження здійснення господарських операцій між ФОП «Акула» та ТОВ «Агроспоживання», у зв`язку з чим товарно - транспортні накладні не можуть бути достовірним доказом на підтвердження факту перевезення зерна.

Для правильної оцінки наданих позивачем документів, і товарно-транспортних накладних зокрема, має значення з`ясування обставин, кому належать транспортні засоби, вказані в товарно-транспортних накладних, а також щодо підстав використання їх для здійснення перевезень. Відповідач надав суду інформацію Регіонального сервісного центру в Донецькій області МВС України від 18.10.2018 щодо власників транспортних засобів, в тому числі й тих, які вказані в товарно-транспортних накладних, наданих позивачем. Відповідач стверджує, що власниками є інші особи, ніж ФОП «Акула» чи ТОВ «Агроспоживання». Зміст наведеної в листі від 18.10.2018 інформації свідчить, що такі доводи відповідача небезпідставні (а.с. 39-82, т.3).

Натомість суди першої та апеляційної інстанцій не дали оцінки зазначеній інформації.

Разом з тим, обставини, на які посилається відповідач, мають значення для розгляду справи і відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України входять до предмета доказування, оскільки від їх встановлення залежить висновок щодо фактичного перевезення товару, а відтак і висновок щодо реальності господарських операцій. У разі якщо документи, надані позивачем, були складені без фактичного постачання товару, такі документи не відповідають вимогам частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і не можуть бути доказами у адміністративній справі.

Суди ж попередніх інстанцій послалися на ці товарно-транспортні накладні як на належний та достовірний доказ, що підтверджує факт господарських операцій між позивачем та ТОВ «Агроспоживання».

Оцінка судами попередніх інстанцій документів, які позивач надав для підтвердження податкового кредиту та витрат, зроблена без з`ясування всіх обставин у справі, хоча саме на оцінці цих документів ґрунтуються висновки судів щодо результату розгляду справи.

Враховуючи зазначене, стверджувати, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили обставини справи не можна.

Згідно з пунктом другим частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Суди першої та апеляційної інстанції не вжили визначені законом заходи, необхідні для встановлення обставин щодо перевезення зерна, тоді як відповідач заявляв про ці обставини, а відтак і про їх встановлення. Вимога щодо здійснення судом визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, встановлена частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України.

Підсумовуючи викладене, Верховний Суд приходить до висновку, що ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись пунктом 2 частини 1 статті 349, пунктом 1 частини 2 статті 353, частиною 1, частиною 5 статті 355, статті 356, статті 359, Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві задовольнити частково.

Скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Є.А. Усенко

М.М. Гімон

М.Б. Гусак ,

Судді Верховного Суду