Справа № 520/9380/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Рубан В.В.

23 грудня 2019 р.Справа № 520/9380/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Калитки О. М. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Білюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:
26.10.2018 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (подалі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яка полягає у не поданні у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо можливості виплати йому одноразової грошової допомоги, військовослужбовцю, який визнаний інвалідом ІІІ групи внаслідок поранення (контузія) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії (додаток 13 до Положення, затвердженого наказом МОУ № 530) та належним чином оформлений пакет документів, наданий ним з заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю від 10.03.2016 року у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 та Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затверджене наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 року № 530;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 подати до Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати йому одноразової грошової допомоги, військовослужбовцю, який визнаний інвалідом ІІІ групи внаслідок поранення (контузія) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії (додаток 13 до Положення, затвердженого наказом МОУ № 530) та належним чином оформлений пакет документів, наданий ним разом з заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю 10.03.2016 року у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 та Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затверджене наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 року № 530.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 10.03.2016 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок поранення (контузії) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії разом з необхідним пакетом документів, подання яких передбачено вимогами п. 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затверджене наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 року № 530.

Не отримавши відповідь, 09.07.2018 року він повторно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із запитом про отримання інформації щодо результатів розгляду заяви про призначення та виплату одноразово грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю та проханням негайно направити документи до Міністерства оборони України. Згідно п. 13 Порядку № 975 - у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів керівник відповідача мав подати розпоряднику бюджетних коштів (МО України) висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в. п. п. 10 і 11 цього Порядку. Відповідачем вказані приписи не виконані та листом від 23.07.2018 року його повідомлено, що для прийняття рішення стосовно складання висновку щодо можливості призначення йому одноразової грошової допомоги необхідно додатково надати документи, що підтверджують проходження ним строкової служби в Міністерстві оборони України та документ, що свідчить про причину та обставини поранення, контузії тощо.

Вважає бездіяльність відповідача, що полягає у ненаданні розпоряднику бюджетних коштів висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги протиправною. У зв`язку з чим, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач зазначає, що про порушення свого права відповідачем на належний соціальний захист він дізнався 23.07.2018 року з листа ХОВК за вих. № 2152/ВЗС від 23.07.2018 року.

У відзиві на позов відповідач, заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 , вказує, що позивачем з заявою про виплату одноразової грошової допомоги надано не повний пакет документів.

Крім того, оскільки позивач звільнений зі строкової військової служби з прикордонних військ, правонаступником яких є Державна прикордонна служба України, то в силу ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, відсутні правові підстави призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, у зв`язку із встановленням йому III групи інвалідності, у зв`язку з захворюванням, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії немає.

Також вказує, що позивачем пропущений строк звернення до суду із даним позовом, оскільки відповідь на звернення від 10.03.2016 року ним отримана ще у березні 2018 року, а позов пред`явлений у жовтні 2018 року. На підтвердження зазначеної обставини відповідачем до відзиву надано лист-відповідь від 17.03.2016 року № 517/ВСЗ /а.с. 41/.

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 , окрім доводів, наведених ним у позові, зазначає, що з моменту звернення до відповідача із заявою від 10.03.2016 року з пакетом необхідних документів і до 09.07.2018 року жодної інформації стосовно результату заяви від ІНФОРМАЦІЯ_2 не отримував. Лише на повторне звернення, 23.07.2018 року він отримав відповідь про відмову у складанні висновку щодо можливості призначення йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку з необхідністю надати додатково документ, що підтверджує проходження ним строкової служби в МО України та документ, що свідчить про причину та обставини поранення.

З урахуванням тієї обставини, що про порушення свого права відповідачем на належний соціальний захист він дізнався з листа ХОВК 23.07.2018 року, вважає, що строк звернення до суду не пропущений.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 року (рішення ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений у повному обсязі.

Так, судовим рішенням визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка полягає у не поданні у 15- ти денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю ОСОБА_1 .

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 зобов`язаний подати до Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю ОСОБА_1 та належним чином оформлений пакет документів, наданий ним разом із заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю 10.03.2016 року у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Висновок суду першої інстанції вмотивований тим, що саме до компетенції МО України віднесено прийняття рішення про призначення або відмову у виплаті одноразової грошової допомоги, а відповідач має обов`язок у 15-ти денний строк з дня реєстрації документів направити до Міністерства оборони України висновок з поданими документами для прийняття вказаного рішення.

Суд вважав необґрунтованими доводи відповідача щодо ненадання позивачем необхідного документу про причини та обставини поранення для складання висновку про призначення одноразової грошової допомоги, оскільки з витягу із протоколу № 465 від 12.02.2015 року засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв вбачається, що отримані колишнім військовослужбовцем ОСОБА_1 поранення, контузія та захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

Доводи відповідача про те, що прикордонні війська не входять до структури Збройних Сил України, а відтак витрати, пов`язані із виплатою одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності не повинні, на думку відповідача, здійснюватися Державною прикордонною службою України, суд визнав безпідставними, оскільки позивач проходив службу саме у Збройних Силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні МО СРСР, правонаступником якого є МО України, та обов`язок щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, покладений саме на МО України.

Питання, визначене пунктом 5 частини 1 статті 171 КАС України судом першої інстанції не вирішено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та прийняте нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Аргументи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, за своїм змістом аналогічні аргументам, наведеним ІНФОРМАЦІЯ_2 у відзиві на адміністративний позов.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_2 , скасування рішення суду першої інстанції та залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 , з наступних підстав.

Відповідно до статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку (ч. 1 ст. 123).

Якщо заяву не буде подано особою у зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч. 2 ст. 123).

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч. 3 ст. 123).

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч. 4 ст. 123).

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1 ст. 121).

Поважними за змістом вказаної норми визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

В контексті наведеної норми поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами справи певних процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 11.11.1984 року по 08.12.1986 року проходив дійсну військову службу в складі В/Ч НОМЕР_1 , у тому числі з 01.03.1985 року по 08.12.1986 року на території Республіки Афганістан (в період бойових дій), та має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 та посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 26.06.2015 року /а.с.13/.

Як вбачається із витягу протоколу № 465 від 12.02.2015 року Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України встановлено, що поранення, (контузія) і захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії /а.с. 17/.

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА № 106198 позивачу з 16.06.2015 року вперше встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку з захворюванням, що пов`язане з виконанням військових обов`язків при проходженні військової служби у місцях, де велися бойові дії /а.с. 15/.

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА № 459577 позивачу з 30.05.2017 року повторно встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку з захворюванням, що пов`язане з виконанням військових обов`язків при проходженні військової служби у місцях, де велися бойові дії /а.с. 17/.

10.03.2016 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок поранення (контузії) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії /а.с. 27/.

17.03.2016 року на означене звернення відповідачем надано відповідь за № 517/ВСЗ про відсутність правових підстав для складання висновку відносно ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги позивачу і направлення такого висновку на розгляд Комісії МО України /а.с. 41/.

Не погоджуючись з означеним рішенням ХОВК, 30.08.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області із позовною заявою про визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не складання висновку для виплати йому одноразової грошової допомоги і не направлення його на розгляд Комісії МО України, про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 скласти на направити такий висновок відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 та про зобов`язання МО України здійснити нарахування та виплату йому одноразової грошової допомоги (справа № 636/2959/16-а).

В обґрунтування вимог адміністративного позову ОСОБА_1 , окрім іншого зазначав про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично відмовляє йому у складанні висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Додатком до адміністративного позову від 30.08.2018 року позивачем додано лист ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 517/ВСЗ від 17.03.2016 року, наданий у відповідь на його заяву від 10.03.2016 року, про відсутність правових підстав для складання висновку щодо виплати йому одноразової грошової допомоги і направлення такого висновку на розгляд Комісії МО України (а.с. № 636/2959/16-а т. 1, а.с. 23).

За результатами розгляду справи № 636/2959/16-а, ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 13.07.2017 року, яка набрала законної сили, з підстав, установлених п. 4 ч. 1 ст. 155 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року), адміністративний позов ОСОБА_1 до МО України, ХОВК та Адміністрації державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишений без розгляду.

26.06.2018 року (отримано відповідачем 09.07.2019 року) позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із запитом про отримання інформації щодо результатів розгляду заяви про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю та проханням негайно направити документи до МО України /а.с. 28/.

На означене повторне звернення позивач ОСОБА_1 отримав відповідь ХОВК № 2152/ВСЗ від 23.07.2018 року, в якій зазначено про відсутність правових підстав для складання висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги і направлення його на розгляд Комісії МО України /а.с. 29/.

За приписами ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів ( ч. 2 ст. 122 КАС України).

Як установлено судовим розглядом, предметом оскарження у цій справі, окрім іншого, є визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не складання висновку стосовно можливості виплати позивачу одноразової грошової допомоги згідно із його заявою від 10.03.2016 року і не направлення його заяви від 10.03.2016 року разом додатками до заяви та означеним висновком на розгляд Комісії МО України.

Колегія суддів зазначає, що матеріали адміністративної справи № 636/2959/16-а безспірно посвідчують ту обставину, що станом на 23.08.2016 року позивачу ОСОБА_1 було достеменно відомо про факт відмови ІНФОРМАЦІЯ_2 скласти висновок щодо можливості виплати йому одноразової грошової допомоги, про що позивач був повідомлений листом № 517/ВСЗ від 17.03.2016 року.

За наведених обставин, колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на обізнаність про результати розгляду його заяви від 10.03.2016 року лише 23.07.2018 року, оскільки наведене спростовується встановленими у ході судового розгляду обставинами.

У справі Європейського суду з прав людини «Стаббігс та інші проти Великобританії» визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25.01.2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, виходячи з аналізу вищенаведених рішень Європейського суду з прав людини,

Таким чином враховуючи, що протягом більше ніж року (з липня 2017 року по 26.10.2018 року) позивач не вважав, що відмова відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 скласти висновок та надіслати його разом із заявою від 10.03.2016 року до МО України, відносини між сторонами набули ознак сталості і стабільності, подання позовної заяви за відсутності належного обґрунтування причин такого тривалого зволікання із оскарженням спірних дій відповідача, матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є недопустимим в силу позиції Європейського Суду з прав людини у даному питанні.

Колегія суддів зауважує, що станом на 23.12.2019 року позивач ОСОБА_1 не заявив про поновлення строку звернення до адміністративного суду з визначенням об`єктивних причин, які обумовили неможливість своєчасного звернення до суду.

За приписами ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ХОВК, скасування судового рішення з прийняттям нового про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

За правилами п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (п. 1, п. 4 ч. 1, абз. 2 ч. 2 ст. 317 КАС України).

На підставі наведеного, керуючись статтями 13, 23, 31, 268, 269, 286, 271, 272, 292, 293, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без розгляду.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) О.М. Калитка С.С. Рєзнікова
Постанова у повному обсязі складена і підписана 24 грудня 2019 року.