Справа № 640/17982/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення від 26 липня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просив визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення № від 26 липня 2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість (сума збільшення 1 013 008,00 грн. та штрафна санкція 253 252,00 грн.);

- податкове повідомлення-рішення № від 26 липня 2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору (сума збільшення 792 265,59 грн. та штрафна санкція 396 132,80 грн.);

- податкове повідомлення-рішення № від 26 липня 2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування (сума збільшення 9 507 187,07 грн. та штрафна санкція 4 753 593,54 грн.);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-214 від 26 липня 2018 року з єдиного внеску штрафів, пені (сума недоїмки 203 749,48 грн.);

- рішення № від 26 липня 2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску (сума штрафної санкції 32 391,98 грн.);

- податкове повідомлення-рішення № від 26 липня 2018 року про застосування суми штрафних санкцій з податку на додану вартість (сума штрафної санкції 6 093 376,00 грн.).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року даний адміністративний позов - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

20 грудня 2019 року відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він наполягав на законності оскаржуваного рішення та просив залишити його без змін.

23 грудня 2019 року позивачем було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що він бажав ознайомитися з аргументами відповідача, викладеними у відзив, який не надійшов позивача вчасно.

Колегією суддів було задоволено дане клопотання та надано апелянту можливість ознайомитися з текстом відзиву.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі статей 20,77,82 Податкового кодексу України, п.2 ч.1 статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI, відповідно до наказу Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві від 17 січня 2018 року №758, з урахуванням наказу від 09 лютого 2018 №2286, а також направлень від 08 травня 2018 року №№1853/26-15-42-04, 1852/26-15-42-04, виданих ГУ ДФС у м. Києві та плану - графіка проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання на 2018 рік, співробітниками відповідача проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово - господарської діяльності позивача.

За результатами проведеної перевірки 06 червня 2018 року складено акт №2631/26-15-42-04/ «Про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислений та сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) за період з 01.01.2015р. до 31.12.2017, а також єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2017 фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1 ».

На підставі вищезазначеного акта перевірки відповідачем були прийняті рішення від 26 липня 2018 року :

- № про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковим зобов`язанням - 1013008 грн. та штрафною санкцією у розмірі 253252 грн.

- № про зменшення від`ємного значення з податку на додану вартість

- № про збільшення грошового зобов`язання з військового збору за податковим зобов`язанням - 792265,59 грн. та застосованих штрафних санкцій у розмірі 396132,80 грн.

- № про збільшення грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб за податковим зобов`язанням - 9507187,07 грн. та застосованих штрафних санкцій у розмірі 4753593,54 гривень;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-214 з єдиного внеску штрафів, пені, якою визначено позивачу зобов`язання зі сплати недоїмки 203749,48 грн.;

- рішення № про застосування 32391,98 грн. штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Згідно пп. 75.1.2 п. 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до п. 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно ч. 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч.2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим, відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

За правилами пп. 162.1.1 п. 162.1 статті 162 ПК України платниками податку є, зокрема, фізичні особи - резиденти, які отримують доходи з джерела їх походження в Україні.

Підпунктом 164.2.1 п. 164.2 статті 164 ПК України визначено, щодо загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Відповідно до пп. 14.1.180 п. 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента-юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом цього Кодексу.

Підпунктом 168.1.1 п. 168.1 статті 168 Кодексу встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету (п.171.1 та 171.2 статті 171 Податкового кодексу України).

Особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду (абз. «а», «б» п.176.2 статті 176 ПК).

Отже, з наведеного вбачається, що обов`язок сплати податків та зборів, які донараховані відповідачем за результатами перевірки, пов`язаний з нарахуванням та виплатою заробітної плати працівникам, лежить на податковому агенті.

Відповідно до пп.1.1-1.4 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Згідно п.162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Згідно п.4 ч.2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Згідно п.7 ч.11 статті 25 Закону орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, органом доходів і зборів здійснюється накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою.

Отже, вказаними нормами встановлено обов`язок щодо подання звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманих працівників.

Як встановлено судом першої інстанції, про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 проінформований письмовим повідомленням від 17 січня 2018 року та копією наказу від 17 січня 2018 року №758, які направлені на адресу платника поштою. До ГУ ДФС у м.Киеві від ФОП ОСОБА_1, надійшов лист (з додатком) від 06 лютого 2018 року №06-1-02/2018 щодо перенесення документальної виїзної планової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у зв`язку із втратою документів для їх відновлення і можливості надання для перевірки.

Керуючись Методичними рекомендаціями щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затвердженими Наказом Державної фіскальної служби України від 31 липня 2014 року №22 зі змінами, складено акт від 09 лютого 2018 року №264/26-15-42-04 щодо неможливості розпочати проведення документальної виїзної планової перевірки ФОП ОСОБА_1 , та відповідно до наказу ГУ ДФС у м. Києві від 09 лютого 2018 року №2286, було перенесено терміни проведення даної перевірки, призначеної наказом від 17 січня 2018 року №758 до дати відновлення та надання документів у межах, визначених п.44.5 статті 44 Податкового кодексу України, про що платника повідомлено листом від 13 лютого 2018 року №4615/111/26- 15-42-04-27.

З направленнями про проведення документальної планової виїзної перевірки ознайомлена довірена особа платника ОСОБА_4 08 травня 2018 року, перевірку проведено з відома ФОП ОСОБА_1 та в присутності довіреної особи платника ОСОБА_4 .

Відповідно до п. 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності (п. 44.2 статті 44 ПК України).

Згідно з п.п. 44.3, 44.4, 44.5 статті 44 ПК України, платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов`язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.

У разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків.

Пунктом 44.6 статті 44 ПК України визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

З аналізу наведених норм вбачається, що контролюючий орган здійснює перевірки суб`єктів господарювання на підставі первинних документів, відповідно, платники податків зобов`язані зберігати такі первинні документи та надавати їх податковому органу при перевірці. При цьому, не надання таких документів прирівнюється до їх відсутності.

Відповідно до пункту 44.7 статті 44, у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

Таким чином, в разі втрати первинних документів платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

При цьому, платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом, на виконання вимог зазначених норм, було продовжено термін проведення перевірки з метою надання позивачу можливості відновити втрачені документи та надати їх на вимогу ГУ ДФС у м. Києві, чого платником податків зроблено не було.

Так, 14 липня 2018 року позивачем було подано заперечення на акт перевірки, проте, жодних документів до заперечень додано не було, в тексті заперечень про існування таких документів не зазначено.

Відповідно, судом першої інстанції вірно зазначено в оскаржуваному рішенні, що немає жодних підстав приймати до уваги посилання позивача на порушення відповідачем порядку проведення перевірки.

Згідно Акту перевірки протягом 2016 року валовій дохід позивача сформовано з надходження коштів у готівковій формі згідно обсягів РРО на суму 146 547,5грн (без ПДВ) від роздрібної торгівлі пивом, а також у безготівковій формі на розрахункові рахунки в сумі 28 256 317,05грн (без ПДВ). Таким чином, валовий дохід за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року складає 28 402 864,55гривень.

Також протягом 2017року валовій дохід сформовано по надходженню коштів у готівковій формі згідно обсягів РРО в сумі 174 080,83грн (без ПДВ) від роздрібної торгівлі пивом, а також у безготівковій формі на розрахункові рахунки в сумі 24 962 939,21грн (без ПДВ). Таким чином, валовий дохід за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року складає 25 137 020,04 грн.

В акті перевірки зазначено, що на розрахунковий рахунок позивача надходили кошти від фізичних осіб, які не було враховано позивачем при визначенні оподатковуваного доходу.

Позивачу направлявся лист (запит) від 30 травня 2018 року №1 про надання письмового пояснення стосовно надходжень вищевказаних коштів на р/р№ НОМЕР_2 ПАТ «Приватбанк». Однак, станом на момент перевірки пояснень з даного приводу від позивача не надходило.

На підставі зазначеного відповідачем було сформовано висновок про те, що в порушення п.177.2 статті 177 Податкового кодексу України позивачем занижено валовий дохід на суму 257 217,55грн за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, а також на суму 7 189 558,49грн за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

Натомість, позивачем не було повідомлено під час проведення перевірки, оскарження її результатів, та судового розгляду даної справи про існування документів щодо інших підстав надходження коштів, чи про невідповідність вищезазначених висновків податкового органу дійсним обставинам справи.

При цьому, судом було витребувано у позивача докази та розрахунки щодо підстав та джерел отримання коштів та здійснення витрат виробництва, однак, жодних пояснень та,відповідно, доказів до суду надано не було.

Згідно висновків Акту перевірки, перевіркою документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року встановлено витрати в розмірі 196 343,72грн, в тому числі: вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані - 68 877,33грн; витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату - 120 757,81грн; інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг - 6708,58 грн. За результатами перевірки вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року складають 506 438,94 грн., в тому числі: вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані - 81 817,99 грн; витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату - 406 012,95грн; інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг - 18 608 гривень.

З огляду на викладене, відповідачем сформульовано висновок, що позивачем, в порушення вимог п. 177.2, п.177.4 статті 177 Податкового кодексу України, безпідставно завищено витрати за 2016 рік на суму 27 929 907,28 грн., за 2017 рік на суму 17 441 022,61 грн., які документально не підтверджені, використані не в господарській діяльності та не пов`язані з отриманням доходів.

На підставі вищевикладеного, перевіркою правильності визначення суми чистого доходу встановлено, що позивачем, в порушення вимог п. 177.1, 177.2 статті 177 Податкового кодексу України занижено дохід за 2016 рік на суму 28 187 124,83 грн., та за 2017 рік на суму 24 630 581,10 грн., що призвело до заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 9 507 187,07 гривень.

Відповідно, як вірно зазначено судом першої інстанції, зазначені порушення під час формування доходу потягли за собою невірні визначення сум податкового кредиту, сум податку з доходів фізичних осіб, військового збору та внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які, в свою чергу, стали підставою для винесення оскаржуваних рішень.

Відповідно до ч.2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Між тим, згідно ч.1 вказаної статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Однак, в апеляційній скарзі позивачем жодним чином не спростовано оскаржуване рішення, не зазначено, з якими саме доводами суду він не погоджується, не вказано, які обставини судом встановлено не вірно чи не повно, які докази сторін не взято до уваги чи які норми права порушено.

Враховуючи зазначене суд апеляційної інстанції вважає висновок відповідача та суду першої інстанції про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ПК України при веденні господарської діяльності законним та обґрунтованим.

Жодного спростування інформації, викладеної відповідачем в акті перевірки, позивачем у скарзі не наведено, як і не обґрунтовано його незгоду із таким висновком, будь-яких інших доводів, відмінних від наведених в суді першої інстанції, не зазначено.

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку