Справа № 580/3244/19
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3244/19 Суддя (судді) першої інстанції: М.А. Білоноженко
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Земляної Г.В., Собківа Я.М.,

за участю секретаря Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота, військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення грошового забезпечення,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора І.Момота, військова частина НОМЕР_1 про:

- визнання протиправним та скасування наказу начальника Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота, військова частина НОМЕР_1 , полковника ОСОБА_2 № 177-ос від 25.04.2019 про призначення позивача ОСОБА_1 на посаду старшого техніка-інструктора відділу підготовки з технічного обслуговування та ремонту засобів виявлення зброї масового знищення Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота, військової частини 9930.

- стягнення грошового забезпечення за період із 25.04.2019 по 11.09.2019 та судові витрати по справі.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апелянта, зокрема, обґрунтовані тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та положенням закону, оскільки позивач звернувся до суду 11.10.2019 в місячний строк з моменту отримання відмови у скасуванні оскаржуваного наказу, незважаючи на ознайомлення з таким 14.05.2019.

Позивач до судового засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що не заважає розгляду справи за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції просив залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, які з`явились, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 18.10.2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачеві десятиденний строк, з моменту отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви. В ухвалі, зокрема, зазначено, що недоліки можуть бути усунуті шляхом подання до Черкаського окружного адміністративного суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення та докази на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення.

04.11.2019 від позивача до суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, яка обґрунтована тим, що про існування оскаржуваного наказу від 25.04.2019 йому стало відомо 14.05.2019, однак копію оскаржуваного наказу позивачу надано не було, що унеможливило його своєчасне оскарження. Крім того, позивачем зазначено, що він 15.05.2019 звернувся із відповідним рапортом до посадової особи відповідача, однак вказаний рапорт відповідачем розглянуто не було. Також зазначено, що не отримавши відповіді, позивач 22.08.2019 звернувся до відповідача із рапортом про термінове надання відповіді на рапорт позивача від 15.05.2019, за результатами розгляду якого отримав відмову у скасуванні оскаржуваного наказу викладену у листі відповідача від 11.09.2019 Таким чином, позивач вважає, що днем коли він дізнався про порушення його прав є 11.09.2019, з огляду на що, місячний строк для подачі позовної заяви слід обраховувати із вказаної дати.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що при з`ясуванні питання щодо подачі адміністративного позову в межах строку звернення, суд має встановити день коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів. Якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Приписами ч. 2 ст. 122 КАС України встановлено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особою, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Тобто, початок місячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа: дізналася або повинна була дізнатися про порушення. При цьому, йдеться не про те, коли особа з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність.

Разом з тим, процесуальний закон обмежує право звернення до адміністративного суду певними часовими рамками, що сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванню учасників судового процесу. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Отже, для вирішення питання про застосування строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно встановити початок його перебігу.

Зазначена позиція також узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, та свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропущення строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Разом з тим, на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.

Так, предметом даної позовної заяви є протиправний, на думку позивача, наказ відповідача від 25.04.2019 про призначення позивача ОСОБА_1 на посаду старшого техніка-інструктора відділу підготовки з технічного обслуговування та ремонту засобів виявлення зброї масового знищення.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги акцентує увагу на тому, що позивач у позовній заяві та заяві про поновлення строку звернення до суду зазначає, що про порушення власних прав оскаржуваним наказом йому стало відомо 14.05.2019.

Зокрема, зазначена обставина підтверджується відміткою про ознайомлення позивача із спірним наказом - 14.05.2019.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює посилання апелянта на відмову у скасуванні оскаржуваного наказу, що було оформлено листом від 11.09.2019 № 14/2996, позаяк зазначена обставина жодним чином не спростовує факт ознайомленням із змістом спірного наказу саме 14.05.2019, а отже, позивач з 14.05.2019 був обізнаний з порушенням, на його думку, прав та інтересів.

Окрім того, колегія суддів оцінюючи доводи апелянта щодо неотримання копії наказу зазначає, що зміст положень ч. 2 ст. 122 КАС України зводиться до того, що початок відліку строку оскарження починається з моменту, коли особа дізнається про зміст спірних правовідносин, які, на її думку, порушують права та інтереси. Натомість положення ст. 122 КАС України не містять обов`язкової вказівки на отримання особою документального підтвердження факту порушення її прав, або певних інших доказів.

Апелянтом, серед іншого, вказано, що з метою досудового врегулювання спору він звернувся із відповідним рапортом до посадової особи відповідача та отримав відмову у скасуванні оскаржуваного наказу викладену у листі відповідача від 11.09.2019, та вказує що місячний строк для подачі позовної заяви обраховується із дня надання остаточної відповіді - 11.09.2019.

Вказані доводи було обґрунтовано спростовано судом першої інстанції, який вказав, що строк звернення до суду в даній категорії справ визначений частиною 5 статті 122 КАС України та обраховується протягом місяця з дати коли позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів оскаржуваним наказом, а не з дати отримання відповіді на рапорт.

Крім того, відсутні обґрунтовані підстави вважати, що в даній категорії справ передбачено порядок досудового врегулювання спору.

Враховуючи викладене нормативне регулювання та обставини справи, судом першої інстанції обґрунтовано вказано, що з урахуванням строків звернення до суду визначених частиною 5 статті 122 КАС України, останнім днем строку звернення за захистом своїх прав із позовними вимогами щодо скасування оскаржуваного наказу від 25.04.2019 є 14.06.2019, натомість з даним позовом позивач звернувся до суду 11.10.2019, тобто з суттєвим пропуском місячного строку звернення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 23.12.2019)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Я.М. Собків