Справа № 280/4642/19
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2019 року справа № 280/4642/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Щербака А.А.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 280/4642/19 (суддя Новікова І.В., повний текст рішення складено 02.10.2019р.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни від 07.08.2019р. ВП №59733053 про відкриття виконавчого провадження;

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни від 29.08.2019р. ВП №59733053 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи в рамках виконавчого провадження №59733053.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення адміністративного позову. Позивач вважає, що відповідач протиправно, з порушенням норм діючого законодавства прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальності його виконання.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому вказав, що погоджується з висновками суду першої інстанції, рішення суду вважає законним і обґрунтованим, прийнятим з урахуванням усіх обставин у справі.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлялися у встановленому порядку, своїх представників для участі в судовому засіданні не направили.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 06.08.2019р. до приватного виконавця Вольф Т.Л. від ТОВ Росвен Інвест Україна надійшла заява про примусове виконання рішення, а саме виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В. за №2315 від 16.07.2019 про стягнення із боржника, яким є ОСОБА_1 коштів у розмірі 20 941,59грн. (а.с.28).

07.08.2019р. приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59733053 з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В. за №2315 від 16.07.2019 (а.с.9).

Крім того, 29.08.2019р. приватним нотаріусом Вольф Т.Л. прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.10).

Проте, позивач звертає увагу суду на те, що він не проживає та не має майна в місті Києві. Постійне місце проживання позивача АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями відповідних документів (а.с. 15-16).

Не погодившись з рішеннями приватного виконавця, вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження такою, що прийнята з порушенням вимог ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що кошти позивача, які знаходяться на картковому рахунку, відкритому в АТ ОТП Банк, є майном, фактичним місцезнаходженням якого є адреса реєстрації фінансової установи, а отже приватним виконавцем прийнято до виконання виконавчий документ з дотриманням правил територіальності його виконання, його дії не суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон України № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Частиною 1 статті 5 Закону України № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

У частині 4 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

При винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №59733053 від 07.08.2019р. приватним виконавцем майном боржника визначено рахунок позивача № НОМЕР_1 , відкритий для погашення заборгованості, у відділенні «Печерське» АТ «ОТП Банк», що розташоване за адресою: місто Київ, вул. Євгена Коновальця, буд. 44.

Відповідачем на підтвердження наявності у позивача відкритого рахунку надано до довідку від 22.07.2019р. №22/07/19-2/1071 (а.с.29).

Частиною 3.1 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Частинами 6.1 та 6.2 статті 6 вказаного Закону передбачено, що банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам, представництвам юридичних осіб в Україні, інвестиційним фондам та компаніям з управління активами, що діють від імені таких інвестиційних фондів, фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Третьою особою ні в заяві про примусове виконання рішення, ні у довідці про наявність у боржника рахунку не зазначено, який же саме рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_1 , а також чи є на ньому грошові кошти.

Разом з тим, пунктом 4 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків резидентів і нерезидентів, затверджена постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі Інструкція), передбачено, що банки мають право відкривати поточні, вкладні (депозитні) рахунки та рахунки умовного зберігання (ескроу).

У пункті 3 Інструкції визначено, що:

- вкладний (депозитний) рахунок рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, які передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

До вкладних (депозитних) рахунків також належать пенсійні депозитні рахунки, що відкриваються фізичним особам відповідно до Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення" для накопичення заощаджень на виплату пенсії;

- поточний рахунок рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України;

- рахунок умовного зберігання (ескроу) рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зарахування на рахунок коштів та перерахування їх / видачі коштів готівкою у випадках, передбачених законодавством України, особі (особам), зазначеній (зазначеним) клієнтом (бенефіціару або бенефіціарам), або повернення таких коштів клієнту за настання підстав, передбачених договором.

Отже, будь-який банківський рахунок відкривається для зберігання коштів та/або здійснення розрахунків, зарахування коштів на рахунок тощо.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що наявність у позивача відкритого банківського рахунку ще не свідчить про наявність на цьому рахунку грошових коштів. Тобто, саме кошти боржника, які знаходяться на рахунку є майном, а не сам рахунок, відкритий боржником у банківській установі.

В обґрунтування своєї позиції відповідач у відзиві на апеляційну скаргу посилається на лист-роз`яснення Міністерства юстиції України № 23123/16620-33-18/20.5.1 від 11.06.2018 року (а.с.33-34), відповідно до якого частиною 3 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до ч.1 ст.190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

При цьому, виходячи з положень частини 1 статтей 177, 179 цього Кодексу, одним із різновидів майна є гроші.

Таким чином, у листі Міністерства юстиції України зазначено, що приватний виконавець може приймати виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення у даній справі не взято до уваги той факт, що для визначення місцезнаходження майна боржника важливим аспектом є саме наявність грошових коштів на банківських рахунках останнього, а не сам по собі факт відкриття такого рахунку, що не є тотожним.

Натомість, як зазначалось вище, в матеріалах справи не міститься жодного підтвердження того чи є взагалі грошові кошти на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому ОСОБА_1 в АТ «ОТП Банк», оскільки з довідки, наданої до заяви про примусове виконання рішення, цей факт встановити неможливо.

Отже, у відповідача приватного виконавця на час відкриття виконавчого провадження не було доказів наявності у боржника майна у виконавчому окрузі міста Києва, а тому оскаржена постанова про відкриття виконавчого провадження № 59733053 від 07.08.2019р прийнята протиправно і підлягає скасуванню.

Крім того, колегія суддів зазначає, що фактично виконавче провадження відповідачем відкрито за місцезнаходження стягувача, оскільки зазначена у заяві про відкриття адреса установи, в якій відкрито рахунок боржника, є юридичною адресою, за якою зареєстрований і розташовується Банк, проте це суперечить принципу, який закладений у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, що виконавче провадження відкривається за місцем проживання, перебування, знаходження боржника або його майна. Відкриття провадження за місцезнаходженням стягувача в такій ситуації чинним законодавством не передбачено. Фактично ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна», зазначаючи про відкриття рахунку боржника за юридичною адресою Банку, штучно створює підстави для відкриття виконавчого провадження за своїм місцезнаходженням, а не за місцем проживання чи знаходження майна боржника.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що рахунок у банківській установі є майном боржника та наявність такого рахунку є достатньою підставою для визначення місцезнаходження майна, на яке має бути накладене стягнення у розумінні положень Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження є протиправною та підлягає скасуванню, відповідно, має бути скасована і постанова від 28.08.2019р ВП №59733053 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Висновки суду першої інстанції є помилковими, з огляду на що, наявні підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі, з урахуванням вимог ст.139 КАС України, витрати позивача на сплату судового збору при зверненні до суду першої інстанції з позовом, та при подачі апеляційної скарги мають бути відшкодовані за рахунок відповідача суб`єкта владних повноважень.

З матеріалів справи також вбачається, що позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції була подана заява про відшкодування відповідачем витрат позивача, пов`язаних з наданням правової (правничої) допомоги в розмірі 2 500,00 грн. (а.с. 51-52). На підтвердження понесених витрат до матеріалів справи надано:

- завірена копія договору про надання юридичних послуг від 15.09.2019р (а.с. 53-56)

- копія протоколу №1 узгодження договірної ціни за надання юридичних послуг (а.с.57);

- копії рахунків №03/09 від 20.09.19р. (а.с.58) та №01/10 від 02.10.2019 (а.с.61);

- банківські квитанції про оплату юридичних послуг від 26.09.19р на суму 1500грн (а.с. 60) та від 02.10.19 на суму 1000грн (а.с.63) ;

- акти приймання-передачі виконаних робіт: підготовка позовної заяви та підготовка відповіді на відзив відповідача (а.с.59,62).

Норми статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України регулюють питання, пов`язані з витратами сторін на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 05.06.2018 року у справі №904/8308/1, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Надаючи оцінку заявленому до відшкодування розміру витрат на правничу допомогу та наданим доказам, колегія суддів вважає за можливе задовольнити заяву позивача та стягнути на його користь з відповідача суму 2500 грн., як таку, що є співмірною та достатньою, відповідає критерію реальності адвокатських витрат з урахуванням складності справи та затраченого часу.

Керуючись ст.134, 139, п.2 ч.1 ст.ст.315, 317, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року в адміністративній справі № 280/4642/19 - скасувати та прийняти нове судове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни від 07 серпня 2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 59733053.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи від 29 серпня 2019 року, прийняту в рамках виконавчого провадження №59733053.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни (02094, м. Київ, вулиця Юрія Поправки, 6, офіс 15, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 3 842,00 грн (три тисячі вісімсот сорок дві гривні), з яких 1 536,80 грн. сплаченого судового збору за подачу позовної заяви та 2 305,20 грн. - за подачу апеляційної скарги.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни (02094, м. Київ, вулиця Юрія Поправки, 6, офіс 15, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 2 500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень) як витрати, пов`язані з наданням правової (правничої) допомоги.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя А.В. Шлай

суддя А.А. Щербак