Справа № 260/1227/19
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про закриття провадження в адміністративній справі

17 грудня 2019 рокум. Ужгород№ 260/1227/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гебеш С.А.

при секретарі судових засідань - Попович М.М.

та осіб, що беруть участь у справі

позивач - не з`явилась;

представника позивача - Биркович О.І.

представника відповідача - Свереняк І.І.

представника третьої особи - Міщенко О.О.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Оноківської сільської ради про зобов`язання вчинити дії, третя особа: ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Оноківської сільської ради, третя особа: ОСОБА_2 згідно якого просила суд: 1. Визнати протиправними та скасувати рішення сесій Оноківської сільської ради за 29 січня та 15 березня 2019 року, якими надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_2 ; рішення сесій Оноківської сільської ради якими затверджені проекти землеустрою щодо передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_2 для ОЖБ розміром 0,0565 га за кадастровим номером :11:017:0181 та земельну ділянку для ведення ОСГ розміром 0,0376га. за кадастровим номером :11:017:0179; 2. Скасувати Витяги про державну реєстрацію ОСОБА_2 земельних ділянок для ОЖБ розміром 0,0565 га за кадастровим номером :11:017:0181 та земельної ділянки для ведення ОСГ розміром 0,0376 га. за кадастровим номером :11:017:0179 в селі Оноківці АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 . Зобов`язати Оноківську сільську раду затвердити громадянці ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки за кадастровим номером :11:017:0181 та за кадастровим номером :11:017:0179 в селі Оноківці, вул. Яблунева б АДРЕСА_3 н, АДРЕСА_2 району АДРЕСА_2 .

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 року судом відкрито загальне позовне провадження у справі.

25.10.2019 року на адресу суду від позивача надійшло письмове клопотання про передачу даної справи за предметною підсудністю до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Представник позивача в судовому засіданні подане клопотання про передачу справи підтримав та просив суд таке задовольнити, а справу передати на розгляд Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення даного клопотання заперечив та просив суд у задоволенні такого відмовити за необґрунтованістю.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення даного клопотання заперечила та просила у задоволенні такого відмовити, при цьому одночасно заявивши клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із непідсудністю даної справи Закарпатському окружному адміністративному суду, так як в даному випадку наявний спір про право власності на земельну ділянку, а тому дана справа не містить ознак публічно правового спору. На обґрунтування своєї правової позиції представник третьої особи зазначила, що зі змісту позову вбачається, що захищаючи своє право власності на земельну ділянку, яка виділена ОСОБА_1 , фактично оскаржує право власності ОСОБА_2 на земельні ділянки, передані йому на підставі рішень органу місцевого самоврядування. Крім того зазначила що згідно договору кпівлі-продажу земельної ділянки від 16.04.2019 року, земельна ділянка кадастровий номер :11:017:0179, яка безпосередньо стосується предмету спору була, відчуженні третьою особою громадянці ОСОБА_3 і наданий момент саме вона являється власником цієї земельної ділянки, що відповідно підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення даного клопотання заперечив, оскільки вважає, що в даному випадку має місце публічно правовий спір, так як в даному випадку оскаржується рішення суб`єкта владних повноважень, а саме: Оноківської сільської ради.

Представник відповідача проти закриття провадження у справі не заперечував та залишив розгляд даного питання на розсуд суду.

Крім цього, в ході проведення підготовчого судового засідання представником третьої особи було заявлено клопотання про залучення до розгляду справи в якості третьої особи ОСОБА_3 , яка являється власником земельної ділянки для ведення ОСГ розміром 0,0376 га. за кадастровим номером :11:017:0179 згідно договору купівлі продажу від 16.04.2019 року, і в разі прийняття рішення у даній справі, таким можуть бути порушені її права та інтереси.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення даного клопотання заперечив та проси суд у задоволенні такого відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення даного клопотання також не заперечував та просив суд таке задовольнити.

Розглянувши матеріали даної справи та подані в ході проведення підготовчого судового засідання сторонами клопотання щодо передачі справи до іншого суду за предметною підсудністю, закриття провадження у справі та залучення третьої особи, заслухавши думку представників сторін з приводу поданих клопотань, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України зазначив, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін судом, встановленим законом у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, встановленим законом, національний суд, який не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, що не мала регулювання законом.

Відповідно частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Пунктом першим частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 червня 2018 року (справа № 819/362/16), від 14 березня 2018 року (справа № 363/2449/14-а) та від 18 квітня 2018 року (справа № 369/13240/14-а), публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року (справа № 826/27224/15) під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Поряд з цим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Отже, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб`єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Помилковим є застосування ст. 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосовувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень), тоді як визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Таким чином, на вирішення адміністративного суду може бути переданий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб`єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта (інших суб`єктів), а ці суб`єкти відповідно зобов`язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта.

Разом з тим, якщо суб`єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказаних владних управлінських функцій щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції і відповідно не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Як вбачається із прохальної частини позовних вимог позивач просить суд скасувати рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_2 для ОЖБ розміром 0,0565 га за кадастровим номером :11:017:0181 та земельну ділянку для ведення ОСГ розміром 0,0376 га., за кадастровим номером :11:017:0179 та відповідно скасувати витяги про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки за ОСОБА_2 .

Зважаючи на викладені вище обставини, позивач фактично, формально зазначаючи у позові про порушення, пов`язані з реєстрацією права власності за третьою особою, по суті хоче захистити своє право власності на нерухоме майно, тобто захистити порушене цивільне право, зокрема право вільного володіння та користування спірною земельною ділянкою, вказує на необхідність усунення перешкод в реалізації цього права.

Таким чином, позивач, оспорюючи офіційну реєстрацію права власності за третьою особою та рішення суб`єкта владних повноважень, які стали підставою для реєстрації цих прав, намагається захистити своє право власності шляхом пред`явлення адміністративного позову до суб`єкта владних повноважень в обхід передбаченого законом порядку розв`язання цивільно-правових спорів між суб`єктами цивільного права та без застосування передбачених законом способів захисту права.

Позов, предметом якого є реєстраційні дії, здійснені на основі юридичних фактів, стосовно яких існує спір про право цивільне, в межах якого можуть бути розв`язані питання, пов`язані з реєстрацією права користування та розпоряджання спірною земельною ділянкою, не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний підхід до застосування права у подібних правовідносинах висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04 квітня 2018 року у справі № 826/3202/16, від 20 червня 2018 року у справі № 814/803/17.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до статті 183 частини 2 пункту 2 КАС України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до статті 238 частини 1 пункту 1 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч.1 ст. 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Відповідно до статті 19 частини 1 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, у спірних правовідносинах вбачається спір про право на об`єкт нерухомого майна, а саме земельної ділянки, а також враховуючи ту обставину, що предмет спору стосується цивільного права, саме права власності третьої особи на земельну ділянку, дана справа підсудна місцевому загальному суду, а саме - Ужгородському міськрайонному суду Закарпатської області та має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

За правилами ст.19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З огляду на викладене, порушені права і інтереси осіб підлягають захисту в порядку цивільного судочинства з урахуванням п.10 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, яка визначає одним із способів захисту цивільного права визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Що ж стосується клопотання представника позивача про передачу розгляду даної справи, згідно вимог КАС України до Ужгородського міськрайонного суду в порядку адміністративного судочинства, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 29 частини 1 пункту 3 КАС України, суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, дане клопотання щодо передачі справи не підлягає до задоволення, оскільки за суб`єктним складом сторін та сутністю спору ця справа підлягає розгляду судом загальної юрисдикції у порядку визначеному цивільним судочинством.

Щодо заявленого представником позивача клопотання про залучення третьої особи ОСОБА_3 до розгляду даної справи, суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст. 49 КАС України встановлено вичерпний перелік підстав залучення третьої особи без самостійних вимог для розгляду справи в порядку адміністративного судочинства. Так, згідно норм вищезазначено статі КАС України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Оскільки як зазначено судом вище, дана справа не підсудна Закарпатському окружному адміністративному суду і повинна розглядатись за правилами цивільного судочинства, то закриваючи провадження у даній справі з підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 238 КАС України, в даному випадку жодним чином не зачіпаються законні права та інтереси ОСОБА_3 в цьому процесі, а тому у задоволенні клопотання представника позивача щодо залучення такої до участі у справі в якості третьої особи слід відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до частини 2 статті 239 КАС України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до частини 2 статті 238 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Відповідно до статті 7 частини 1 пункту 5 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, суд роз`яснює позивачу, що в нього є право звернутися до суду з клопотанням про повернення сплаченої суми судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. 29, 238, 180-183,248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволені клопотання представника позивача про передачу даної адміністративної справи до Ужгородського міськрайонного суду - відмовити.

В задоволені клопотання представника третьої особи про залучення до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3 - відмовити.

Клопотання представника третьої особи про закриття провадження у справі - задовольнити.

Провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Оноківської сільської ради про зобов`язання вчинити дії, третя особа: ОСОБА_2 - закрити.

Роз`яснити позивачу, що дану справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачу, що в силу вимог ч.2 ст.239 КАС України, повторне звернення до Закарпатського окружного адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили в порядку встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано судом 23.12.2019 року.

СуддяС.А. Гебеш