Справа № 826/1090/16
Суддя: Бабенко Костянтин Анатолійович
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1090/16 Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів: Бараненка І.І., Єгорової Н.М., секретаря Винокурової І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Міністерства освіти і науки України на Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України про визнання звільнення незаконним, скасування Наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, матеріальної та моральної шкоди, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премій, недоплаченої у зв`язку з незаконним звільненням заробітної плати, визнання незаконними змін до штатного розпису на 2015 рік Міністерства освіти і науки України, введених в дію Наказом Міністерства освіти і науки України від 19.10.2015 № 403-а в частині, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Предметом спору у даній справі є визнання звільнення Позивача 05.01.2016 незаконним, скасування Наказу Відповідача від 04.01.2016 №2-а «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлення її на посаді головного спеціаліста відділу міжнародних освітніх проектів, взаємодії з міжнародними організаціями управління міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Міністерства освіти і науки України; стягнення з Відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.01.2016 до дня поновлення на роботі, враховуючи, що середній заробіток за останні 2 місяці роботи становить 5013,86 грн., а з 01.05.2016 - 9676,75 грн.; стягнення з Відповідача моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення у сумі 50000 грн.; стягнення з Відповідача матеріальної шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення у сумі 536,81 грн.; поновлення порушеного Відповідачем права на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових стягненням у розмірі посадового окладу - 2231 грн.; визнання незаконними змін до штатного розпису на 2015 рік Відповідача, введених в дію Наказом Міністерства освіти і науки України від 19.10.2015 №403-а, в частині виведення зі штатного розпису відділу міжнародних освітніх проектів, взаємодії з міжнародними організаціями управління міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Міністерства освіти і науки України та введення до штатного розпису відділу міжнародних освітніх проектів; зобов`язання Відповідача змінити формулювання на «перейменувати відділ міжнародних освітніх проектів, взаємодії з міжнародними організаціями управління міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Міністерства освіти і науки України у відділ міжнародних освітніх проектів управління міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Міністерства освіти і науки України»; зобов`язання Відповідача зробити запис у трудовій книжці щодо перейменування відділу відповідно до пункту 2.15. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58; стягнення з Відповідача премії до Міжнародного жіночого дня 8 березня в сумі 1200 грн.; стягнення з Відповідача 3000 грн. премії за результатами роботи за 2015 рік; стягнення з Відповідача 850,66 грн. недоплаченої у зв`язку зі звільненням заробітної плати за грудень та січень 2016 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано Наказ Міністерства освіти і науки України від 04.01.2016 №2-а про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу міжнародних освітніх проектів, взаємодії з міжнародними організаціями управління міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Міністерства освіти і науки України з 05.01.2016. Стягнуто з Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 157488 (сто п`ятдесят сім тисяч чотириста вісімдесят вісім) гривень 03 копійки (без врахування податків та інших обов`язкових платежів, що підлягають утриманню). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Сторонами подано апеляційні скарги, в яких Позивач просить частково змінити судове рішення суду першої інстанції, а саме: стягнути з Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 січня 2016 року до дня поновлення на роботі з урахуванням підвищень тарифної ставки та посадового окладу; стягнути з Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок незаконного звільнення у сумі 50 000 гривень 00 коп.; стягнути з Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок незаконного звільнення у сумі 479 гривень 37 коп. У частині визнання Наказу про звільнення неправомірним, його скасування та поновлення ОСОБА_1 на роботі залишити рішення суду першої інстанції без змін; а Відповідач - судове рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасувати, та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Згідно з частиною першою ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а Рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Наказом Відповідача від 06 квітня 2015 року №132-а (Т.1, а.с. 13) Позивача призначено за конкурсом з 02 квітня 2015 року на посаду головного спеціаліста відділу міжнародних освітніх проектів, взаємодії з міжнародними організаціями управління міжнародного співробітництва та європейської інтеграції, з випробувальним терміном - 2 місяці.

Наказом Відповідача від 04.01.2016 №2-а, у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису МОН України, відповідно до п. 1 частини першої ст. 40 Кодексу законів про працю України, Позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу міжнародних освітніх проектів, взаємодії з міжнародними організаціями управління міжнародного співробітництва та європейської інтеграції 05 січня 2016 року.

Відповідно до п. 4 частини першої ст. 36 Кодексу законів про працю України, підставами припинення трудового договору є, зокрема розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41).

Згідно з п. 1 частини першої ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частин другої, третьої ст. 40 Кодексу законів про працю України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу; не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно з частиною першою ст. 492 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до частини другої ст. 492 Кодексу законів про працю України, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Згідно з частиною третьою ст. 492 Кодексу законів про працю України, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Отже, лише скорочення чисельності чи штату працівників та неможливість переведення на іншу рівноцінну посаду державної служби, а у разі відсутності рівноцінної посади - на іншу роботу у відповідному державному органі, є підставою для звільнення працівника за п. 1 частини першої ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України «Про розв`язання спорів, що виникають з відносин публічної служби» від 26.05.2010 року №753/11/13-10, розглядаючи справи про звільнення публічного службовця з посади, суди повинні встановити, чи вжито адміністрацією публічного органу всіх зусиль для переміщення або переведення публічного службовця, чи іншого його працевлаштування, як це прямо передбачено частиною другою статті 40 Кодексу законів про працю України.

Наказом Відповідача «Про введення в дію структури та змін до штатного розпису на 2015 рік Міністерства» від 19 жовтня 2015 року №403-а (Т.1, а.с. 32) уведено в дію з 19 жовтня 2015 року структуру та зміни до штатного розпису на 2015 рік Міністерства освіти і науки України, введеного Наказом від 29.01.2015 №40-а «Про введення в дію структури та штатного розпису на 2015 рік Міністерства» і погодженого Міністерством фінансів України.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 40, статті 492 Кодекс законів про працю України, Позивача 04.11.2015 попереджено про наступне вивільнення із займаної посади після закінчення двомісячного строку попередження у зв`язку із змінами у структурі та штатному розписі Міністерства освіти і науки України на 2015 рік, затвердженому Міністерством фінансів України та введеному в дію Наказом Міністерства освіти і науки України від 19.10.2015 №403-а.

Зазначеним Попередженням, Позивачу одночасно запропоновано переведення на вакантну посаду головного спеціаліста відділу змісту та організації навчального процесу департаменту професійно-технічної освіти на період декретної відпустки ОСОБА_2 , від якої Позивач відмовилась.

25.12.2015 Позивач зверталась із Заявою до заступника Міністра - керівника апарату Дерев`янка О.В. про скасування заявленої відмови від запропонованої 04.11.2015 посади головного спеціаліста відділу змісту та організації навчального процесу департаменту професійно-технічної освіти на період декретної відпустки ОСОБА_2 та просила перевести її на зазначену посаду.

04.01.2016 Позивачу запропоновано посаду головного спеціаліста відділу кадрів центрального апарату департаменту персоналу на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_3 , від якої вона відмовилась та зазначила, що погоджується на переведення на посаду в управління міжнародного співробітництва та європейської інтеграції чи юридичний департамент.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №813/6512/15 за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та Жовківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним та скасування Наказу, поновлення на роботі, зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення, виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Позивачу було запропоновано 2 посади, які були вакантні лише на час перебування осіб у відпустці по догляду за дитиною.

Проте, як вбачається з Листів Відповідача, станом на час попередження Позивача про вивільнення та на час її звільнення вакантними були більше 20 посад, у тому числі і посада головного спеціаліста відділу освітніх проектів управління міжнародного співробітництва та європейської інтеграції, на якій бажала працювати Позивач.

Крім того, Головним управлінням Держпраці у Київській області у період з 02.03.2016 по 11.03.2016 проведено перевірку додержання Відповідачем законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування, про що складено відповідний Акт від 11.03.2016 №26-150/231.

Перевіркою встановлено порушення Відповідачем вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП України, оскільки документів, які підтверджували б пропозицію Позивачу роботи за відповідною професією чи спеціальністю для перевірки надано не було.

Отже, Відповідачем не запропоновано Позивачу посад, які вона могла обіймати відповідно до своєї кваліфікації, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржений Позивачем Наказ Відповідача є протиправним і підлягає скасуванню, а Позивач - поновленню на роботі зі стягненням на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною другою ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, вимоги якої Відповідачем не виконано.

Позивачем в апеляційній скарзі зазначено, що з Відповідача має бути стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 січня 2016 року до дня поновлення на роботі з урахуванням підвищень тарифної ставки та посадового окладу.

Відповідно до п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення; виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу вираховується із виплат, які звільнена особа отримувала на час звільнення, позовні вимоги щодо проведення коригування середньоденної заробітної плати з урахуванням підвищень тарифної ставки та посадового окладу після звільнення Позивача з посади задоволенню не підлягають.

Представником Відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції зазначено, що Позивач з моменту звільнення працювала і отримувала відповідні доходи, що є підставою для перегляду суми виплати за час вимушеного прогулу.

Проте, як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16 за позовом ОСОБА_5 до Національного банку України про скасування Наказу про звільнення, поновлення на посаді, зобов`язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу і вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, згідно зі статтею 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір; при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Крім того, як вбачається з наданих Головним управлінням ДПС у м. Києві на виконання вимог Ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, Позивач з моменту звільнення ніде не працювала та знаходилась на обліку в Київському міському центрі зайнятості.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Проте, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Позивачем не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями Відповідача та завданням їй втрат майнового характеру (заправка належного Позивачу картриджу).

Згідно з частинами першою - третьою ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Проте, Позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів факту заподіяння моральної шкоди, не доведено безпосереднього зв`язку між протиправним її звільненням та наслідками можливого заподіяння зазначеної шкоди.

Згідно зі ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, за таких підстав, апеляційна скарга залишається без задоволення, а Постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства освіти і науки України залишити без задоволення, а Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Постанову складено в повному обсязі 23.12.2019 року.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Бараненко І.І.

Єгорова Н.М.