Справа № 320/3400/19
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3400/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Лисенко В.І. Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області до Білоцерківського національного аграрного університету про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Білоцерківського національного аграрного університету про стягнення неправомірно витрачених коштів у розмірі 3409, 90 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між Київським обласним виділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Білоцерківським національним аграрним університетом укладено договір на предмет здійснення часткового фінансування санаторію-профілакторію Білоцерківського національного аграрного університету за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у 2014 році.

Часткове фінансування здійснювалось відповідно до Порядку часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого Постановою Правління Фонду від 25.02.2009 року № 16 (надалі - Постанова № 16) із змінами і доповненнями.

Судом встановлено, що 18.12.2018 позивач отримав листа від Північного офісу Держаудитслужби Державної аудиторської служби України вих. № 26-061414/11281-2018 «Про усунення виявлених порушень».

В зазначеному листі Управлінню було повідомлено, що Північним офісом Держаудитслужби відповідно до Плану проведення заходів державного фінансового контролю Північного офісу Держаудитслужби проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за період з 01 червня 2014 року по 01 квітня 2017 року, якою виявлено ряд порушень.

Так, під час проведення перевірки (ревізії), були встановлені порушення при оплаті праці працівників санаторію-профілакторію. А саме, при нарахуванні та виплаті заробітної плати головному бухгалтеру ОСОБА_1 посадовою особою санаторію-профілакторію головним бухгалтером ОСОБА_1 , не дотримано вимоги п. 3.1.4. Наказу Міністерства праці та соціальної політики України «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення» від 05.10.2005 року № 308/519 (надалі - Наказ № 308/519).

У зв`язку із наведеним, на адресу відповідача позивачем була направлена претензія від 27.06.2017 за вих. № 1507/07-21 про повернення коштів у сумі 3406,90 грн, однак, така претензія була відхилена відповідачем листом від 17.07.2017 №08-11/659.

Вважаючи дії відповідача незаконними та такими, що порушують встановлений порядок фінансування за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем було направлено претензію щодо стягнення з відповідача коштів всупереч чинному законодавству, та не було надано належних доказів, які б вказували на наявність підстав для стягнення з відповідача коштів в розмірі 3409, 90 грн., а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, що управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області діяло на підставі та в межах чинного законодавства та направлення вимоги щодо стягнення з відповідача коштів є правомірним.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», загальнообов`язкове державне соціальне страхування - система прав, обов`язків та гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що Фонд соціального страхування є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування витрат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці № 77» викладено у новій редакції Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105, і, відповідно з 01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким створено Фонд соціального страхування України.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що Фонд соціального страхування України є правонаступником Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» закріплено, що основними завданнями Фонду та його робочих органів є:

1) реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування;

2) надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону;

3) профілактика нещасних випадків;

6) здійснення перевірки обґрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам, у тому числі на підставі інформації з електронного реєстру листків непрацездатності;

7) здійснення контролю за використанням роботодавцями та застрахованими особами коштів Фонду;

8) аналіз та прогнозування надходження коштів від сплати єдиного внеску.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Фонд зобов`язаний:

1) забезпечувати фінансування та виплачувати матеріальне забезпечення, страхові виплати і надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом;

2) здійснювати контроль за дотриманням порядку використання страхувальником страхових коштів;

3) вживати заходів щодо раціонального використання коштів і забезпечення фінансової стабільності Фонду;

4) контролювати правильність витрат за соціальним страхуванням, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань соціального страхування;

5) стягувати надміру виплачені кошти з юридичних і фізичних осіб у встановленому законом порядку;

6) вести облік і звітність щодо страхових коштів;

7) надавати безоплатно застрахованим особам і страхувальникам консультації з питань застосування законодавства про соціальне страхування;

8) вести облік показників для визначення класу професійного ризику виробництва;

9) щорічно складати звіт про результати своєї діяльності та після його затвердження правлінням Фонду подавати Кабінету Міністрів України і оприлюднювати;

10) інформувати страхувальників та застрахованих осіб про результати своєї роботи через засоби масової інформації;

11) укладати угоди з лікувально-профілактичними закладами та окремими лікарями на обслуговування потерпілих на виробництві, а також угоди із санаторно-курортними закладами для обслуговування застрахованих осіб, що направляються безпосередньо із стаціонару лікувального закладу до реабілітаційних відділень.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що Фонд соціального страхування України є органом, на який законодавством України покладено обов`язок щодо керівництва та управління питаннями загальнообов`язкового державного соціального страхування. При цьому, спеціальним законом у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування визначено, що виключно Фонд має своїм завданням здійснення контролю за використанням роботодавцями та застрахованими особами коштів Фонду, а обов`язком - стягнення надміру виплачених коштів з юридичних і фізичних осіб у встановленому законом порядку.

Так, постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 22.10.2010 № 29 затверджено Інструкцію про порядок проведення перевірок страхувальників по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, прийняття рішень за їх результатами та процедуру оскарження (далі - Інструкція № 29).

Інструкція № 29 встановлює порядок проведення перевірок страхувальників по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд), порядок прийняття рішень за результатами перевірок та процедуру оскарження рішень за результатами перевірок.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 29 органи Фонду здійснюють планові та позапланові перевірки.

Згідно пункту 3.6 Інструкції № 29 позапланові перевірки проводяться без попереднього повідомлення страхувальника за наявності таких підстав:

а) подання страхувальником письмової заяви до відповідного органу Фонду про здійснення перевірки за його бажанням;

б) виявлення невідповідності між даними, зазначеними у документах обов`язкової звітності та заявах-розрахунках, поданих страхувальником до органу Фонду;

в) за результатами аналізу даних, зазначених у звітності, заяві-розрахунку страхувальника по коштах Фонду, статистичних даних виявлено перевищення розміру середньоденної допомоги по тимчасовій непрацездатності, вагітності і пологах над розміром середньоденної заробітної плати;

г) виявлення під час перевірки в іншого страхувальника фактів, що свідчать про порушення вимог законодавства, які вплинули або можуть вплинути на виплату матеріального забезпечення та надання соціальних послуг;

ґ) звернення фізичних та юридичних осіб про порушення страхувальником законодавства з питань, що належать до компетенції органів Фонду; подання страхувальником у встановленому порядку скарги про порушення законодавства посадовими особами органу Фонду під час проведення планової чи позапланової перевірки або скарги на рішення органу Фонду;

д) неподання у встановлений термін страхувальником звітності до органу Фонду без поважних причин, а також письмових пояснень про причини, які перешкоджали поданню такої звітності;

е) розпочато процедуру реорганізації чи припинення юридичної особи, закриття відокремленого підрозділу юридичної особи, припинення діяльності суб`єкта малого підприємництва, порушено провадження у справі про визнання банкрутом страхувальника або подано заяву про зняття з обліку страхувальника;

є) на вимогу правоохоронних органів або за рішенням суду.

Під час перевірок страхувальників перевіряються: здійснення заходів щодо усунення порушень, виявлених попередніми перевірками; стан заборгованості по страхових коштах; повнота та своєчасність сплати та повернення страхових коштів страхувальниками правомірність призначення та виплати матеріального забезпечення застрахованим особам; правильність обчислення середньоденної заробітної плати, з якої обраховуються суми матеріального забезпечення застрахованим особам; правомірність заявлення і використання страхових коштів, які надійшли від органів Фонду; правомірність видачі та використання путівок на санаторно-курортне лікування працівниками та членами їх сімей та правильність ведення їх обліку, своєчасність сплати їх часткової вартості; дотримання вимог нормативно-правових актів Фонду щодо оздоровлення та позашкільного обслуговування дітей; правильність складання звітності по коштах Фонду та своєчасність її надання до органів Фонду; робота комісії (уповноваженого) із соціального страхування підприємства, установи, організації; відповідність даних бухгалтерського обліку даним звітності по коштах Фонду та даним статистичної звітності.

За результатами перевірки складається акт.

При складанні акта перевірки посадові особи органу Фонду об`єктивно та чітко викладають факти порушень, виявлені під час перевірки, з посиланням на відповідну структурну одиницю нормативно-правового акта. Акт перевірки має відповідати вимогам ділової мови та офіційно-ділового стилю.

Приписами пункту 4.1 Інструкції № 29 врегульовано, що за матеріалами акта перевірки та результатами розгляду заперечень страхувальника (за їх наявності) керівник органу Фонду або його заступник приймає рішення про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій до страхувальника відповідно до статей 21, 22, 28, 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», яке надсилається страхувальнику разом з листом про результати розгляду заперечень (за їх наявності) протягом 20 календарних днів з дня підписання акта перевірки.

Відповідно до р. 7 Інструкції № 29 передбачений порядок адміністративного та судового оскарження рішень Фонду.

При цьому, п. 5.2 Порядку часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, кошти Фонду, що були витрачені санаторієм-профілакторієм з порушенням вимог цього Порядку, повинні бути повернені на рахунок виконавчої дирекції відділення Фонду в десятиденний строк з дня отримання відповідного рішення.

Таким чином, виходячи з аналізу вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що чинним законодавством України визначено безальтернативний обов`язок Фонду проводити планові та позапланові перевірки страхувальників за певних вичерпних підстав, і лише за наслідками таких перевірок, оформлених належним чином, Фонд має право приймати рішення у межах своєї компетенції.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять направлення на перевірку, акт перевірки та відповідно рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Отже, вказане свідчить про те, що управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області після отримання листа Північного офісу Держаудитслужби Державної аудиторської служби України, у відповідності до норм чинного законодавства, не здійснено дій щодо проведення перевірки відповідача та встановлення наявності факту порушення чи, навпаки, його спростування.

При цьому, колегія суддів зазначає, що звертаючись до суду першої інстанції з метою стягнення неправомірно витрачених коштів Фонду соціального страхування України у сумі 3406, 90 грн., позивач посилається лише на те, що з тексту листа Північного офісу Держаудитслужби управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області від 18.12.2018 вих. № 26-061414/11281-2018, йому стало відомо про наявність невідшкодованих витрат (збитків) фінансових ресурсів з боку Білоцерківського національного аграрного університету.

Таким чином, як вірно було зазначено судом першої інстанції, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області намагається стягнути грошові кошти з відповідача, використовуючи відомості ревізії фінансово-господарської діяльності, яка була проведена щодо самого позивача, що свідчить про те, що останнім не було дотримано вимог порядку, зокрема, щодо притягнення страхувальника до відповідальності та подано до суду адміністративний позов про стягнення грошових сум, без попереднього дослідження обставин та документації.

Більше того, вказаними діями/бездіяльністю позивача позбавлено Білоцерківський національний аграрний університет можливості оскарження рішення суб`єкта владних повноважень - Фонду соціального страхування України, як в адміністративному, так і в судовому порядку.

Крім зазначеного, колегія суддів зауважує наступне.

Претензійна робота є правовим інститутом, який функціонує у сфері приватно-господарських відносин та не поширюється на публічні правовідносини.

Відповідно до ст. 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

При цьому, відповідно до п. 7 ч.1 ст. 3 КАС України суб`єктом владних повноважень є - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Водночас, акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Відповідно до пункту 1.4 наказу Міністерства юстиції України № 34/5 від 12.04.2005 «Про вдосконалення порядку державної реєстрації нормативно-правових актів у Міністерстві юстиції України та скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів» нормативно-правовий акт - офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженим на це суб`єктом нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, спрямований на регулювання суспільних відносин, що містить норми права, має неперсоніфікований характер і розрахований на неодноразове застосування.

Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов`язки тільки у того суб`єкта (чи визначеного ними певного кола суб`єктів), якому вони адресовані.

При цьому, претензія є службовим документом, і носієм інформації щодо вимоги відшкодувати Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що претензія є лише засобом повідомлення та не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні вимог КАС України та, відповідно не може вважатись належним актом управлінської дії Фонду соціального страхування України.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Ганечко О.М.

Повний текст постанови виготовлено 23.12.2019.