Справа № 640/21000/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Саксаганського Відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Дніпровського районного Відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась вдруге до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Саксаганського Відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Дніпровського районного Відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якому просила:

- визнати протиправними дії Саксаганського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 53271236 від 09 жовтня 2018 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 53271236 від 09 жовтня 2018 року;

- визнати протиправними дії Саксаганського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 57390390 від 09 жовтня 2018 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57390390 від 09 жовтня 2018 року;

- визнати протиправними дії Дніпровського ВДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві, щодо винесення постанови про прийняття виконавчого провадження ВП № 57390390 від 21 червня 2019 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову про прийняття виконавчого провадження ВП № 57390390 від 21 червня 2019 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову про призначення виконавчих дій з опису та арешту майна боржника за ВП № 57390390 від 07 серпня 2019 року.

Одночасно з позовною заявою Позивачкою подано клопотання про поновлення строків звернення до суду, яке мотивовано тим, що вона про виконавче провадження № 57390390 дізналась лише 31.07.2019 року, а з матеріалами вказаного виконавчого провадження ознайомилася лише 09 серпня 2019 року.

30 вересня 2019 року вперше Позивачка звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом, але ухвалою суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 640/18739/19 позовну заяву було повернуто.

Повторно Позивачка звернувся до суду з даним адміністративним позовом 28 жовтня 2019 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2019 року відмовлено Позивачці в задоволенні клопотання про поновлення строків звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2019 року залишено позовну заяву без руху, встановлено десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання даної ухвали шляхом подання: заяви про поновлення строків звернення до суду; копії позовної заяви з додатками для всіх учасників справи; доказів сплати судового збору у розмірі 5378,80 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі Позивачка посилається на порушення судом першої інстанції норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що Позивачка про існування постанов про закриття ВП 53271236 та стягнення виконавчого збору в новому провадженні ВП 57390390 та його передачу до Дніпровського ВДВС ГТУЮ в місті Києві дізналась лише 31 липня 2019 року. 09 серпня 2019 року Позивачка ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження, адже тільки цей день був в даній службі найближчим приймальним для громадян днем. Позивачка наголошує на тому, що всупереч статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», до цього дня вона не отримувала жодної постанови чи повідомлення за вказаними виконавчими провадженнями від відповідачів. За таких обставин, Позивачка строки пропустила з поважних підстав. Так, вона сама виховує та забезпечує неповнолітню доньку, тому багато працює, та не має можливості порушувати чи змінювати робочій графік, тому 31.07.2019 року відбувала у заплановане відрядження, за місцем роботи. 10.08.2019 року виїхала у наступне заплановане відрядження, та повернулася 27.09.2019 року, а 30.09.2019 року звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Частиною 7 статті 287 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування рішень, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачкою не наведено жодних пояснень в яких зазначалися б обставини чи докази, які надавали б суду підстави вважати причини пропуску Позивачкою строку звернення з позовом до суду поважними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та зазначає таке.

Як вбачається з позовної заяви Позивачка оскаржує дії та постанови державних виконавців винесених в рамках виконавчого провадження: № 53271236 від 09.10.2018 року; № 57390390 від 09.10.2018 року; № 57390390 від 21.06.2019 року; № 57390390 від 07.08.2019 року.

У клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду ОСОБА_1 зазначила, що про виконавче провадження № 57390390 дізналась лише 31.07.2019 року, а з матеріалами вказаного виконавчого провадження ознайомився лише 09.08.2019 року.

Проте, даний адміністративний позов був поданий до Окружного адміністративного суду міста Києва 28 жовтня 2019 року, тобто після закінчення строку звернення до суду.

Єдиною підставою неможливості своєчасного звернення до суду з даним адміністративним позовом Позивачка зазначає відсутність можливості у встановлений законом строк сплатити судовий збір за подання такого позову. Інших причин, які перешкоджали позивачу своєчасно звернутись до суду Позивачкою не вказано.

Надаючи правову оцінку вказаним у клопотання обставинам пропуску строку на звернення до суду з позовними вимогами, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені ст. 287 КАС України.

Зокрема, п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України передбачає, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, законодавством регламентовано спеціальний десятиденний строк для звернення до суду з позовами щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, який обчислюється з дня вручення постанови.

За приписами частини 5 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За приписами ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Встановлення адміністративним процесуальним законодавством часових меж реалізації особою її права на судове оскарження обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.

При цьому, підставами для визнання поважними причин пропуску строку звернення з адміністративним позовом є виключно обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасної реалізації нею свого права та підтверджені належним чином. Тобто такі обставини повинні виключати будь-яку практичну можливість особи бути обізнаною з існуванням певних фактів, щоб вона не повинна була і не могла дізнатися про порушення свої прав, свобод чи інтересів до певного моменту.

Разом з тим, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справи «Стаббігс на інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії»).

У свою чергу, в рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року по справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенцію та практику ЄСПЛ є джерело права.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом даного спору є рішення державного виконавця, тобто дана справа належить до категорії термінових і особливості звернення з таким позовом та прийняття його розгляду судом визначаються ст. 287 КАС України, якою регламентовано скорочений десятиденний процесуальний строк на судове оскарження.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 січня 2019 року у справі № 826/8378/18.

Як вбачається з вказаних вище правових норм та практики ЄСПЛ початок перебігу строку звернення до суду пов`язаний з наявністю факту обізнаності учасника справи з змістом оскаржуваного рішення.

Відповідно, з 09 серпня 2019 року у Позивачки була можливість своєчасно звернутись до суду з позовною заявою, проте, вказаних дій ОСОБА_1 не здійснено.

У клопотанні про поновлення строку звернення до суду ОСОБА_1 не зазначила обставин, які свідчать про наявність об`єктивних перешкод для отримання відомостей і доказів, необхідних для звернення до суду з даним позовом у десятиденний строк.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду без поважних причин та погоджується з висновком суду першої інстанції, що за вказаних обставин не вбачає підстав для його поновлення.

Крім того, як зазначалось вище суддею суду першої інстанції ухвалою від 01 листопада 2019 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків в тому числі для подання заяви про поновлення строків звернення до суду.

За вказаних обставин Позивачка не позбавлена права звернутись до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку відповідно до вимог ст. 123 КАС України.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу судді суду першої інстанції першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 287, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко