Справа № 205/8483/19
Суддя: Приходченко О. С.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

27.11.2019 Єдиний унікальний номер 205/8483/19
Єдиний унікальний номер 205/8483/2019
Провадження № 2а/205/197/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку термінової справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області капітана поліції Сілкіна Віталія Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2019 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до інспектора роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області капітана поліції Сілкіна В.С. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2019 року адміністративний позов було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження у справі в порядку термінової адміністративної справи.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2019 року УПП у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції було відмовлено у задоволенні клопотання про залучення УПП у Дніпропетровській області до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Позивач у своєму уточненому позові посилався на те, що 23 вересня 2019 року постановою в справі про адміністративне правопорушення його було притягнуто до адміністративної відповідальності за перевищення максимального обмеження швидкості у зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості на 30 км/год.», чим було порушено п. 12.9.б Правил дорожнього руху, у зв`язку з чим постановою серії ЕАК № 1550282 на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень. Вважає вказану постанову незаконною, оскільки інспектором УПП у Дніпропетровській області постанову винесено незаконно та за відсутності доказів вчинення адміністративного правопорушення. Тому вважає, що відповідачем не об`єктивно було з`ясовано обставини справи, проігноровано очевидну відсутність складу адміністративного правопорушення, чим порушено всебічний розгляд справи. Також у порушення прав позивача не складено протокол про адміністративне правопорушення, при тому, що позивач оспорював вчинення адміністративного правопорушення, та не ознайомлено з його правами. Просив суд скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності і закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення, стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу. Позивач у своїй заяві до суду позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, справу розглянути у його відсутність.

Відповідач інспектор роти № 1 батальйону № 3 УПП у Дніпропетровській області капітан поліції Сілкін В.С. у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов суду не надав.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 вересня 2019 року інспектором роти № 1 батальйону № 3 УПП у Дніпропетровській області капітаном поліції Сілкіним В.С. відносно ОСОБА_1 було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1550282, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 12-17).

У постанові зазначено, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем BMW X5 номер держреєстрації НОМЕР_1 , 23 вересня 2019 року о 16 годині 23 хвилин, рухався зі швидкістю 100 км/год у зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год», чим порушив вимоги п. 12.9.б ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Швидкість руху вимірювалася лазерним приладом TRUCAM ТС000314 (а.с. 13).

Зазначену постанову в справі про адміністративне правопорушення після її винесення було вручено позивачеві як правопорушнику, про що свідчить його особистий підпис.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пункт 1 статті 247 КУпАП визначає обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності наявність події і складу адміністративного правопорушення, а наявність такої події доводиться шляхом надання доказів.

На підставі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Частиною 3 ст. 258 КУпАП передбачено, що протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Частиною 3 статті 283 КУпАП визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Абзацом 4 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За таких обставин, достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами, одним з яких є фото чи відеозапис.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, позивача ОСОБА_1 було зупинено співробітниками поліції на підставі ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію». Факт того, що водій заперечував порушення ним ПДР, зокрема вимоги дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год», у постанові не зазначено, хоча, позивач як особа, щодо якої розглядається справа, не була позбавлена права надавати свої пояснення та заперечення проти висунутих їй звинувачень. Як вбачається із оскаржуваної постанови серії ЕАК № 1550282 від 23 вересня 2019 року, ОСОБА_1 отримав особисто постанову та жодних заперечень чи пояснень щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення не вказав, застережень про надання окремих пояснень також не зазначив. З приводу того, що відповідач не роз`яснив позивачеві його права суд зазначає, що позивач реалізував своє право на оскарження постанови, з винесенням якої він не згоден, шляхом звернення до суду із даним адміністративним позовом.

Так ПДР, які відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Зокрема, п. 12.9.б ПДР водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Знак 3.29 встановлює заборону руху із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові.

Позивач у позові зазначає, що ним не було порушено вимог ПДР і вимоги дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год», оскільки на ділянці дороги відсутні встановлені дорожні знаки обмеження швидкості, разом з якими було б встановлено дорожні знаки, які попереджають про характер небезпеки, і це встановлення є обов`язковим. До позову ОСОБА_1 додає фото таблицю автомобільної дороги, проте суд не приймає її як належний доказ, оскільки з вказаних фото не можливо становити яку саме автомобільну дорогу зображено, напрямок руху та відрізок шляху, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. В основу позову позивач покладає порушення інспектором розгляду справи, зокрема не складення протоколу, неознайомлення позивача з його правами та неможливість скористатися правовою допомогою, а також вимірювання швидкості приладом, який не було зафіксовано стаціонарно обабіч дороги.

Суд критично оцінює зазначені посилання, оскільки складання протоколу у справах при розгляді адміністративних правопорушень, скоєних у сфері дорожнього руху не передбачає складання протоколу, а розгляд справи відбувається уповноваженим органом або посадовою особою в спрощеному порядку.

Зазначена правова позиція висловлена у Рішенні Конституційного суду України 26 травня 2015 року № 5-рп/2015.

Не згода позивача зводиться до порушення, на його думку, процедури розгляду справи посадовою особою інспектором роти № 1 батальйону № 3 УПП у Дніпропетровській області капітаном поліції Сілкіним В.С. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Разом з цим, позивачем не заперечується факт того, що він рухався зі швидкістю 100 км/год, а зазначає у позові, що дорожніх знаків, які були б встановлені у відповідності до вимог ПДР, він не побачив, а тому рухався із дозволеною швидкістю, що саме по собі є особистим оціночним поняттям позивача та зводиться до переоцінки вимог та приписів виконання водіями ПДР.

Разом з тим, позивач у своєму позові зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такому обов`язку суб`єкта владних повноважень протиставляється ч. 1 ст. 77 КАС України обов`язок кожної сторони, у тому числі і позивача, довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду № 760/2846/17 від 14 березня 2018 року, де вказано, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві, визначений ст. 71 КАС України, розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Крім того, слід зазначити, що відповідач є посадовою особою, який виконує повноваження, делеговані йому державою, при здійсненні своїх службових повноважень, не має упередженості і наміру притягувати до адміністративної відповідальності осіб, які не скоюють відповідні адміністративні правопорушення, сумніви щодо його компетентності у суду відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Позивач при поданні адміністративного позову до суду був звільнений від сплати судового збору, у задоволенні позовних вимог йому відмовлено, тому судовий збір у розмірі 768 гривень 40 коп. слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 251, ч. 3 ст. 283 КУпАП, ст. ст. 9, 14, 73, 74, 77, 90, 242-246, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) у задоволенні позовних вимог до інспектора роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області капітана поліції Сілкіна Віталія Сергійовича (місце роботи: 49000, м. Дніпро, пл. Троїцька, буд. 2-а) про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення незаконною, її скасування та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Судовий збір у розмірі 768 гривень 40 коп. віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складання.

Суддя: