Справа № 420/3215/19
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/3215/19
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді доповідача Кравця О.О.
судді Шляхтицького О.І.
судді Семенюка Г.В.
за участю секретаря Сторчака О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року по справі № 420/3215/19 прийнятої в порядку письмового провадження у складі судді Андрухів В.В. за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради про визнання бездіяльності та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

I. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І СУДОВИХ РІШЕНЬ ПО СПРАВІ :

29 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №399 від 08 квітня 2016 року в частині Додатку 2 Про внесення змін до штатного розкладу та скорочення чисельності працівників та ч.2 вищезазначеного рішення; визнати бездіяльність Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради про неповне надання відповіді на заяву (звернення) ОСОБА_1 від 07.11.2018 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року повернуто позов ОСОБА_1 в частині вимог про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №399 від 08 квітня 2016 року в частині Додатку 2 Про внесення змін до штатного розкладу та скорочення чисельності працівників та ч.2 вищезазначеного рішення.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року про повернення позову в частині вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради визнання рішення протиправним та часткове скасування рішення, визнання протиправною бездіяльність - скасовано, а справу направлено до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 року поновлено провадження у справі №420/3215/19. Прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №399 від 08 квітня 2016 року в частині Додатку 2 Про внесення змін до штатного розкладу та скорочення чисельності працівників та ч.2 вищезазначеного рішення та відкрито провадження у справі у цій частині. Ухвалено розглядати справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №399 від 08 квітня 2016 року в частині Додатку 2 Про внесення змін до штатного розкладу та скорочення чисельності працівників та ч.2 вищезазначеного рішення; визнання бездіяльності Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради про неповне надання відповіді на заяву (звернення) ОСОБА_1 від 07.11.2018 року, у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 17 жовтня 2019 року об 11:00 год.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №399 від 08 квітня 2016 року в частині Додатку 2 Про внесення змін до штатного розкладу та скорочення чисельності працівників та ч.2 вищезазначеного рішення залишено без руху. Надано позивачу для усунення недоліків позовної заяви 10-денний строк з дня отримання копії ухвали. Позивачу роз`яснено, що виявлені недоліки мають бути усунуті шляхом звернення до суду з заявою, в якій вказано інші поважні підстави для поновлення строку звернення до суду з доказами поважності його пропуску, та надання оригіналу квитанції про сплату судового збору у розмірі 768,40 грн.

04.10.2019 року до канцелярії Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача про усунення недоліків разом з квитанцією про сплату судового збору у розмірі 768,40 грн.

Також 04.10.2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшло від позивача клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому позивач зазначила, що суддя Одеського окружного адміністративного суду робить висновок про відсутність права на поновлення строку, посилаючись лише на припущення щодо можливості ознайомлення на офіційному веб-сайті Ізмаїльської міської ради в розділі Рішення виконкому за 2016 рік, а не на конкретний факт ознайомлення або вручення, нівелюючи норму ч.ч. 2, 3 ст.122 КАС України. Також позивач вказала, що суд перекладає з відповідача на позивача обов`язки доказування відповідно до ст.77 КАС України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.10.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №399 від 08 квітня 2016 року в частині Додатку 2 Про внесення змін до штатного розкладу та скорочення чисельності працівників та ч.2 вищезазначеного рішення - залишено без розгляду.

II. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись з ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.10.2019 р., ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права та просила її скасувати, а справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що відділ освіти Ізмаїльської міської ради не приймав рішення №399 від 08.04.2016 р. в частині Додатку 2 Про внесення змін до штатного розкладу та скорочення чисельності працівників, а прийняв рішення №399 від 08.04.2016 р. Виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради, відповідно до якого саме вказаний суб`єкт владних повноважень є належним відповідачем по справі. Отже посилання судді першої інстанції на неналежного відповідача замість Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради на Відділ освіти Ізмаїльської міської ради є помилковими.

III. ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 18.12.2019 р. о 14.00 год.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.124 -127 КАС України.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав

IV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Судом 1-ої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 просить суд, зокрема, визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №399 від 08 квітня 2016 року в частині Додатку 2 Про внесення змін до штатного розкладу та скорочення чисельності працівників та ч.2 вищезазначеного рішення.

З вказаним позовом позивач звернулася до суду 29 травня 2019 року, тобто через три роки 1 місяць і 21 день з дати прийняття оскаржуваного рішення.

У змісті позовної заяви позивач зазначає, що 07 листопада 2018 року вона звернулася до Ізмаїльського міського голови з письмовою заявою (скаргою) про скасування Додатку 2 до рішення Ізмаїльського міськвиконкому №399 як такого, що не відповідає законодавству та порушує її право на працю, закріплене у ст.43 Конституції України. 20 грудня 2019 року у задоволенні скарги позивачу було відмовлено.

ОСОБА_1 просила вважати 07 листопада 2018 року датою, коли вона дізналася про оскаржуване рішення.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.07.2016 року по справі №500/3711/16-ц було відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до директора Ізмаїльського вищого професійного училища Київської державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного - Костусєвої Н.П. про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди (а.с. 23).

Оскаржуване рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №399 від 08 квітня 2016 року фактично стало підставою для прийняття Ізмаїльським вищим професійним училищем Київської державної академії водного транспорту імені Гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного наказу №70/ВК від 14.04.2016 року Про внесення змін до штатного розкладу та скорочення чисельності працівників, на підставі якого позивача було звільнено.

Увалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.10.2016 року по справі №500/3711/16-ц залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ освіти Ізмаїльської міської ради. У вказаній ухвалі судом зазначено, що згідно рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 08.04.2016 року №399 Ізмаїльське вище професійне училище Київської державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного включено до мережі відділу освіти Ізмаїльської міської ради.

Також згідно даної ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області вбачається, що у судовому засіданні 05.10.2016 року були присутні як позивач ОСОБА_1 , так і її представник, які висловили свою думку з приводу обговорюваного клопотання про залучення третьої особи.

Апеляційним судом було встановлено, що матеріали цивільної справи №500/3711/16-ц судом 1-ої інстанції не досліджувалися.

V. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

Конституція України:

Ст.8, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Ч.1 ст. 9 чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частина 2 статті 19, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Закон України, від 23.02.2006, № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини( далі - Закон № 3477-IV)

Згідно ч.1 ст.17 Закону № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст.18 Закону № 3477-IV Для цілей посилання на текст Конвенції суди використовують офіційний переклад Конвенції українською мовою (далі - переклад). Для цілей посилання на Рішення та ухвали Суду та на ухвали Комісії суди використовують переклади текстів рішень Суду та ухвал Комісії (далі - переклад), надруковані у виданні, передбаченому в статті 6 цього Закону. У разі відсутності перекладу Рішення та ухвали Суду чи ухвали Комісії суд користується оригінальним текстом. У разі виявлення мовної розбіжності між перекладом та оригінальним текстом суд користується оригінальним текстом. У разі виявлення мовної розбіжності між оригінальними текстами та/або в разі потреби мовного тлумачення оригінального тексту використовується відповідна практика Суду.

VI. ПРОЦЕСУАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО ТА СУДОВА ПРАКТИКА:

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ст.3 КАС України ( в ред.,діючої з 15.12.2017 року) порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно ч.3 ст.6 КАС України ,звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.7 КАС України ,суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України. Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України . Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України. У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно п.8 ч.1: ч. 3;4 ст.240 КАС України , суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, у тому числі , з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу;

Про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена.

Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Відповідно до ч.1-5 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч.1-2 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п.3 ч.1 ст.315 КАС України ,за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно ст.320 КАС України , підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Згідно ч.1-2 ст.321 КАС України , суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги ухвалює судові рішення у формі постанов згідно з вимогами, встановленими статтею 34 та главою 9 розділу II цього Кодексу, з урахуванням особливостей, зазначених у цій главі.

Процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Згідно ч. 5 ст.242 КАС України ,при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 5 та 6 ст.13 Закону України, від 02.06.2016, № 1402-VIII "Про судоустрій і статус судді" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

СУДОВА ПРАКТИКА

Згідно із правовим висновком ,зробленим в ухвалі Верховного Суду від 13.03.2018 року по справі № 800/474/17 , строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день надходження поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує.

Строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

VII. МІЖНАРОДНІ СТАНДАРТИ ТА ПРАКТИКА ЄСПЛ:

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Преамбула Конвенції зазначає : «Уряди держав членів Ради Європи, які підписали цю Конвенцію, беручи до уваги Загальну декларацію прав людини, проголошену Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 10 грудня 1948 року, беручи до уваги те, що ця Декларація має на меті забезпечити загальне та ефективне визнання і додержання проголошених у ній прав, беручи до уваги те, що метою Ради Європи є досягнення тіснішого єднання між її членами і що одним із засобів досягнення цієї мети є забезпечення і розвиток прав людини та основоположних свобод, знову підтверджуючи свою глибоку віру в ті основоположні свободи, які становлять підвалини справедливості та миру в усьому світі і які найкращим чином забезпечуються, з одного боку, завдяки дієвій політичній демократії, а з іншого боку, завдяки спільному розумінню і додержанню прав людини, від яких вони залежать, сповнені рішучості, як уряди європейських держав, що є однодумцями і мають спільну спадщину політичних традицій, ідеалів, свободи і верховенства права, зробити перші кроки для забезпечення колективного гарантування певних прав, проголошених у Загальній декларації, домовилися про таке:..»

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду (див., рішення у справі Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98, п. 62 та у справі Воловік проти України (Volovik v. Ukraine) від 6 грудня 2007 року, заява № 15123/03.).

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія A № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення у справі Guйrin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37).

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (див. рішення у справі Pйrez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, p. 3255, § 45).

Оскільки питання стосується принципу юридичної визначеності, це піднімає не лише проблему трактування правових норм у звичайному сенсі, а також і проблему недоцільного формулювання процесуальних вимог, яке може перешкоджати розгляду позову щодо суті, тим самим спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист (див., mutatis mutandis, рішення у справі Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97, § 37, ECHR 2001-I; та у справі Zvolskэ and Zvolskб v. the Czech Republic, заява № 46129/99, § 51, ECHR 2002-IX).

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (див. рішення у справі Мельник проти України (Melnyk v. Ukraine), заява № 23436/03, пункти 2223, від 28 березня 2006 року).

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін( див. п. 29 Рішення Європейського прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року ).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

VIII. ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ:

Апеляційний суд вважає, що висновок суду 1-ої інстанції , що зі змісту ухвали суду від 05.10.2016 року по справі №500/3711/16-ц випливає, що рішення виконкому Ізмаїльської міської ради від 08.04.2016 року №399 наявне у цивільній справі №500/3711/16-ц, оскільки суд на нього посилається,є необґрунтованим та передчасним , так як під час з`ясування вказаних обставин у судовому засіданні цивільна справа не досліджувалась , а тому відповідно відсутні підстави вважати ,що про наявність оскаржуваного рішення №399 позивач дізналася щонайпізніше 05.10.2016 року.

Апеляційний суд доходить до висновку ,що адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №399 від 08 квітня 2016 року в частині Додатку 2 Про внесення змін до штатного розкладу та скорочення чисельності працівників та ч.2 вищезазначеного рішення підлягає подальшому розгляду, так як відсутні належні,допустимі. достовірні та достатні докази вчасного отримання позивачем повного тексту оскаржуваного рішення , матеріали справ у судовому засіданні не досліджувались, а висновок суду , що позивачем подано даний позов в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №399 від 08 квітня 2016 року в частині Додатку 2 Про внесення змін до штатного розкладу та скорочення чисельності працівників та ч.2 вищезазначеного рішення із порушенням строку звернення, передбаченого статтею 122 КАС України є безпідставним.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним. воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності позовної заяви ,однак не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність та допускаючи різне ставлення до осіб при однакових обставинах .

Норми, що регулюють строки подачі адміністративних позовів , безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту.

Право особи на звернення до суду у разі, якщо остання вважає, що рішенням, діями або бездіяльністю з боку суб`єкта владних повноважень порушені її права, гарантоване ст. 55 Конституції України та ст.5 КАС України. Праву особи на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів кореспондує обов`язок суду забезпечити доступ до суду і за наявності відповідних підстав розглянути справу та вирішити спір.

Суд апеляційної інстанції також доходить до висновку про порушення судом 1-ої інстанції норм процесуального права , що виразилося у недоведеністі обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими , що призвело до неправильного вирішення справи , у зв`язку з чим ухвала суду 1-ої інстанції підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду 1-ої інстанції - Одеського окружного адміністративного суду .

Керуючись ст.8,19,22 Конституції України, ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3,6,7,240,242,308,309,310, п.3 ч.1 ст.315, ч.1 ст. 320,321,322 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити , ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду 1-ої інстанції .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повне рішення складене та підписане 23.12 .2019 року

Суддя-доповідач Кравець О.О.

Суддя Шляхтицький О.І.

Суддя Семенюк Г.В.