Справа № 320/5156/19
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2019-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2019 року № 320/5156/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 № Ф-6858-23;

- стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачену суму по вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 № Ф-6858-23 у розмірі 15100,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про застосовування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № від 30.07.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в квітні 2019 року нею було отримано лист від Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області разом із постановою про відкриття виконавчого провадження, яка була винесена на підставі оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки). Позивач зазначає, що будучи відповідальним платником податків, отримавши лист з виконавчої служби, не розібралась та сплатила суму нарахованого боргу за вимогою та всі виконавчі платежі, однак після цього отримала рішення про застосовування штрафних санкцій та нарахування пенсі за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску, яким їй було нараховано штраф на загальну суму 26716,31 грн. Позивач пояснює, що вона систематично, у встановлений законодавством строк сплачувала до бюджету єдиний соціальний внесок за 2017 - 2018 роки, в той час як за 2013-2016 роки подавала декларації згідно яких вбачається, що доходу від господарської діяльності не отримувала. Вважаючи такі дії контролюючого органу протиправними, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.11.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представник відповідача в письмовому відзиві поданому до суду, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що податкова вимога зі сплати боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування винесена посадовими особами контролюючого органу на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, оскільки згідно з даними інтегрованої картки платника податків позивача за останнім обліковувалась податкова заборгованість по єдиному внеску. Водночас представник наголошував на тому, що оскільки позивачем зазначена заборгованість була погашена у повному обсязі, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, а тому не може бути предметом позову та не підлягає скасуванню. Також представник зазначив, що оскільки суму боргу по єдиному внеску було сплачено позивачем з порушенням встановленого законодавством строку, то контролюючим органом було правомірно прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що відповідач у своєму відзиві не навів достатніх аргументів на доказ правомірності винесення оскаржуваних вимоги та рішення. Просила суд позов задовольнити.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області 24.01.2002.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) зареєстрована як фізична особа-підприємець 29.12.2002 (запис про державну реєстрацію в ЄДР від 21.02.2005 №2 001518) за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Основним видом діяльності позивача за КВЕД є: агентства нерухомості (код 68.31).

Позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку за ставкою 5% (3 група), що підтверджується копією свідоцтва платника єдиного податку серії А №083301.

Головним управлінням ДФС у Київській області виставлено та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 №Ф-6858-23, якою повідомлено позивача про наявність заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 15.01.2019 у розмірі 15060,60 грн.

Як убачається з матеріалів справи, 21.01.2019 головним державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58142673 по примусовому стягненню з ОСОБА_1 на користь держави борг по єдиному соціальному внеску в сумі 15060,60 грн.

03.04.2019 позивачем було погашено суму боргу за вимогою від 12.11.2018 №Ф-6858-23 у розмірі 15100,00 грн., а також сплачено виконавчий збір у сумі 1506,00 грн. та витрати по ВП №58142673 у сумі 269,00 грн., що підтверджується квитанціями №№1213DF185C, 120202182E, 120AD31838.

У подальшому, державним виконавцем було винесено постанову про завершення виконавчого провадження.

30.07.2019 Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до позивача за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) застосовано штрафні санкції у розмірі: 583,14 грн. за період з 22.10.2013 до 21.10.2014; 5727,25 грн. за період з 21.10.2015 до 03.04.2019 та нараховано пеню у розмірі 20405,92 грн.

Вважаючи безпідставним нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, а вимогу про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій такими, що підлягають скасуванню, позивач звернулась з даним позовом до суду.

З`ясовуючи фактичні підстави виникнення заборгованості, на суму якої відповідачем сформовано спірну вимогу, судом встановлено наступне.

Як убачається з наданого податковим органом до відзиву на позов розрахунку боргу по вимозі №Ф-6858-23 від 12.11.2018, заборгованість у розмірі 15060,60 грн. була нарахована контролюючим органом за наступні періоди:

- за I квартал 2017 року в розмірі 1353,06 грн. (граничний термін сплати 19.04.2017);

- за IІ квартал 2017 року в розмірі 2112,00 грн. (граничний термін сплати 19.07.2017);

- за IІІ квартал 2017 року в розмірі 2112,00 грн. (граничний термін сплати 19.10.2017);

- за IV квартал 2017 року в розмірі 2112,00 грн. (граничний термін сплати 19.01.2018);

- за I квартал 2018 року в розмірі 2457,18 грн. (граничний термін сплати 19.04.2018);

- за IІ квартал 2018 року в розмірі 2457,18 грн. (граничний термін сплати 19.07.2018);

- за IІІ квартал 2018 року в розмірі 2457,18 грн. (граничний термін сплати 19.10.2018).

Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_1 було сплачено єдиний соціальний внесок за 2017 - 2018 роки, а саме:

28.03.2017 - за I квартал 2017 року в розмірі 2012,00 грн., що підтверджується квитанцією №120А6D1832;

30.06.2017 - за IІ квартал 2017 року в розмірі 2212,00 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.796812393.1;

28.09.2017 - за IІІ квартал 2017 року в розмірі 2112,00 грн., що підтверджується квитанцією №89;

14.12.2017 - за IV квартал 2017 року в розмірі 2100,00 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.915717482.1;

12.03.2018 - за I квартал 2018 року в розмірі 2500,00 грн., що підтверджується платіжним документом №ПНМ88863;

06.06.2018 - за IІ квартал 2018 року в розмірі 2500,00 грн., що підтверджується квитанцією №120АС51833;

28.09.2018 - за IІІ квартал 2018 року в розмірі 2500,00 грн., що підтверджується квитанцією №1-2408К;

28.12.2018 - за IV квартал 2018 року в розмірі 2500,00 грн., що підтверджується квитанцією №1-2343К.

Копії всіх вищевказаних квитанцій про сплату позивачем єдиного соціального внеску за 2017 - 2018 роки наявні в матеріалах справи.

Крім того, суд зазначає, що факт оплати ОСОБА_1 сум єдиного соціального внеску за 2017 - 2018 роки та зарахування сплачених сум, згідно квитанцій від 28.03.2017 №120А6D1832, від 30.06.2017 №0.0.796812393.1, від 28.09.2017 №89, від 14.12.2017 №0.0.915717482.1, від 12.03.2018 №ПНМ88863, від 06.06.2018 №120АС51833, від 28.09.2018 №1-2408К та від 28.12.2018 №1-2343К, до бюджету підтверджується відомостями інтегрованої картки платника по коду класифікації доходів бюджету 71040000 "для фізичних осіб підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність" найменування юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи ОСОБА_1 , копія якої була надана податковим органом до відзиву на позов.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спірні правовідносини врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України) та Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Законом №2464-VI визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Вимогами п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 4 статті 8 Закону №2464-VI встановлено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Облік нарахованих і сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється контролюючим органом в інтегрованій картці платника, що відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками.

Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 №449 (надалі по тексту - Інструкція)

Згідно з вимогами Закону №2464-VI та Інструкції №449 на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Законом України від 06 грудня 2016 року №1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону №2464-VI, що діють з 1 січня 2017 року, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI);

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI).

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які застосовують спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні.

Законом України від 21.12.2016 №1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік", установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 - 3200,00 грн., з 1 січня 2018 року - 3723,00 грн.

Частиною п`ятою статті 8 Закону №2464-VI для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22% бази нарахування.

Також, нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Крім того, з прийняттям Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесені зміни до Закону №2464-VI, що діють з 01.01.2018, зокрема щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями.

Так, з 01.01.2018 всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону №2464-VI категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI).

Законом України від 07.12.2017 №2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2018 - 3723,00 грн.

Відповідно, щоквартальний платіж складає 2457,18 грн. (3723,00*3*22%), поквартально:

до 19.04.2018 - за 1 квартал 2018 року - 2457,18 грн.

до 19.07.2018 - за 2 квартал 2018 року - 2457,18 грн.

до 19.10.2018 - за 3 квартал 2018 року - 2457,18 грн.

до 21.01.2019 - за 4 квартал 2018 року - 2457, 18 грн.

Статтею 6 Закону №2464-VI визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п.п. 6, 7 ст. 13 Закону №2464-VI та розділу VI Інструкції №449, органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Приписами статті 25 Закону №2464-VI та пункту 3 Розділу VI Інструкції №449 визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом (п. 3 Розділу VI Інструкції).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Враховуючи вищевикладене, на підставі Закону №2464-VI та Інструкції №449, контролюючим органом нараховано позивачу недоїмку зі сплати єдиного соціального внеску, яка станом на 15.01.2019 становить 15060,60 грн., оформлену вимогою від 12.11.2018 №Ф-6858-23.

Відповідно до розрахунку, наявного в матеріалах справи до оскаржуваної вимоги увійшли:

- єдиний внесок за I квартал 2017 року в розмірі 1353,06 грн. (граничний термін сплати 19.04.2017);

- єдиний внесок за IІ квартал 2017 року в розмірі 2112,00 грн. (граничний термін сплати 19.07.2017);

- єдиний внесок за IІІ квартал 2017 року в розмірі 2112,00 грн. (граничний термін сплати 19.10.2017);

- єдиний внесок за IV квартал 2017 року в розмірі 2112,00 грн. (граничний термін сплати 19.01.2018);

- єдиний внесок за I квартал 2018 року в розмірі 2457,18 грн. (граничний термін сплати 19.04.2018);

- єдиний внесок за IІ квартал 2018 року в розмірі 2457,18 грн. (граничний термін сплати 19.07.2018);

- єдиний внесок за IІІ квартал 2018 року в розмірі 2457,18 грн. (граничний термін сплати 19.10.2018).

Судом встановлено, що позивачем суми єдиного внеску у необхідному розмірі та своєчасно сплачені, а саме:

28.03.2017 - за I квартал 2017 року в розмірі 2012,00 грн., що підтверджується квитанцією №120А6D1832;

30.06.2017 - за IІ квартал 2017 року в розмірі 2212,00 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.796812393.1;

28.09.2017 - за IІІ квартал 2017 року в розмірі 2112,00 грн., що підтверджується квитанцією №89;

14.12.2017 - за IV квартал 2017 року в розмірі 2100,00 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.915717482.1;

12.03.2018 - за I квартал 2018 року в розмірі 2500,00 грн., що підтверджується платіжним документом №ПНМ88863;

06.06.2018 - за IІ квартал 2018 року в розмірі 2500,00 грн., що підтверджується квитанцією №120АС51833;

28.09.2018 - за IІІ квартал 2018 року в розмірі 2500,00 грн., що підтверджується квитанцією №1-2408К;

28.12.2018 - за IV квартал 2018 року в розмірі 2500,00 грн., що підтверджується квитанцією №1-2343К.

Крім того, як вже було зазначено судом вище, факт оплати ОСОБА_1 сум єдиного соціального внеску за 2017 - 2018 роки та зарахування сплачених сум, згідно квитанцій від 28.03.2017 №120А6D1832, від 30.06.2017 №0.0.796812393.1, від 28.09.2017 №89, від 14.12.2017 №0.0.915717482.1, від 12.03.2018 №ПНМ88863, від 06.06.2018 №120АС51833, від 28.09.2018 №1-2408К та від 28.12.2018 №1-2343К, до бюджету підтверджується відомостями інтегрованої картки платника по коду класифікації доходів бюджету 71040000 "для фізичних осіб підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність" найменування юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи ОСОБА_1 , копія якої була надана податковим органом до відзиву на позов.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем у повному обсязі було виконано зобов`язання зі сплати єдиного соціального внеску.

З наведеного вбачається, що рішення відповідача не ґрунтується на нормах законодавства України та фактично призводять до визначення недоїмки зі сплати єдиного внеску за відсутності порушення законодавства, що суперечить вимогам частини 2 статті 19 Конституції України, а отже оскаржувана вимога про сплату боргу є протиправною.

Згідно частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

При цьому, відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова вимога це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

В свою чергу, процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема, платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

В даному випадку з матеріалів справи судом встановлено, що позивачем станом на 03.04.2019 борг по вимозі про сплату боргу (недоїмки) єдиного внеску від 12.11.2018 №Ф-6858-23 погашено.

Разом з цим суд зазначає, що згідно пункту 6 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо: сума боргу (недоїмки) самостійно погашається платником; орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження; вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується чи змінюється судом (господарським судом); борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в порядку, визначеному пунктами 911 цього розділу; є рішення суду про стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі.

У випадку, зазначеному в абзаці третьому цього пункту, вимога вважається відкликаною з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки).

Таким чином, обов`язковою підставою для відкликання вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є відповідне рішення органу доходів і зборів про скасування зазначеної суми боргу (недоїмки).

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що згідно підпункту 60.1.2 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо, зокрема, контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу.

У випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги (пункту 60.3 статті 60 Податкового кодексу України).

Аналогічні положення містяться в пункті 1 розділу VI Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 №610 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 24.07.2017 №902/30770.

Суд звертає увагу на те, що рішення про скасування вказаної у вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 №Ф-6858-23 суми боргу (недоїмки) єдиного внеску на суму 15060,60 грн., чи рішення про скасування самої вимоги, контролюючий орган суду не надав.

За вказаних обставин, податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 №Ф-6858-23 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування залишається не відкликаною, оскільки відсутні рішення Головного управління Державної податкової служби України в Київській області про скасування вказаної у цій вимозі суми боргу (недоїмки) 15060,60 грн., чи рішення про скасування самої вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 №Ф-6858-23.

З огляду на протиправність дій Головного управління Державної податкової служби України в Київській області щодо нарахування ФОП ОСОБА_1 боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 15060,60 грн. та прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 №Ф-6858-23, а також відсутність рішень податкового органу про скасування вказаної у вимозі суми боргу (недоїмки), чи рішення про скасування самої вимоги про сплату боргу (недоїмки), суд дійшов висновку, що вимога відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 №Ф-6858-23 підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.

Перевіряючи правомірність прийняття відповідачем рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 30.07.2019 №, суд зазначає наступне.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлює відповідальність платника у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску у вигляді фінансових санкцій, передбачених цим Законом.

Так, відповідно до частини десятої статті 25 Закону України № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Відповідно пункту другого частини 11 статті 25 Закону України № 2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

З огляду на те, що позивачем у повному обсязі та своєчасно було виконано зобов`язання зі сплати єдиного соціального внеску, та встановлення судом протиправності оскаржуваної вимоги, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні законні підстави для прийняття оскаржуваного рішення про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску.

У той же час, суд зазначає, що позовна вимога щодо повернення надмірно сплаченої суми ЄСВ, не підлягає задоволенню, адже вказана сума, є сумою коштів, яка після набрання даним рішенням законної сили, набуде статусу надміру сплачених коштів, та підлягатиме поверненню відповідно до Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, зазначеною нормою, законодавець визначає обов`язок суб`єкта владних повноважень аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

На виконання цих вимог відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією від 15.10.2019 №1-2415К.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 134, 139, 241-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 12 листопада 2018 року № Ф-6858-23.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про застосовування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № від 30 липня 2019 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області () судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.