Справа № 440/3708/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 р.Справа № 440/3708/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Старосуда М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, по справі № 440/3708/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі по тексту відповідач) в якому просив суд:

-визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-802-52 від 21.11.2018 р.

В позові було заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.10.2019 року підстави вказані позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду визнані судом неповажними та позовну заяву залишено без руху, надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з доказами поважності причин його пропуску.

16.10.2019 року позивачем було надано пояснення, з яких випливає, що позивач немає наміру подавати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду разом з доказами на підтвердження поважності причин його пропуску, оскільки не вважає такий строк пропущеним.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, на те, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки наявним фактичним обставинам справи, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 року, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що строки звернення до суду з позовом ним пропущено не було, оскільки з 1997 року він не являється платником єдиного внеску, а тому на нього не поширюються приписи ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що у визначений судом строк вимоги ухвали суду від 04.10.2019 року про залишення позовної заяви без руху позивачем виконано не було, недоліки позовної заяви не усунуто.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Предметом оскарження у справі є вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-802-52 від 21.11.2018 р.

Так, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), за положеннями пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ( далі Закон № 2464-VI), це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Дія Закону № 2464-VI поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 цього Закону).

За положеннями частини другої статті 2 Закону № 2464-VI, виключно цим Законом визначаються зокрема принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Завдання та функції центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, яким за положеннями статті 1 Закону № 2464-VI є орган доходів і зборів та його територіальні органи (в частині адміністрування єдиного внеску), права та обов`язки органів доходів і зборів визначені статтями 12, 13, 14 Закону № 2464-VI.

Відтак, облік платників єдиного внеску, їх права та обов`язки, порядок нарахування, обчислення і строки сплати єдиного внеску, його розмір, повноваження органів доходів і зборів, а також відповідальність за порушення законодавства про збір та облік єдиного внеску визначає виключно Закон № 2464-VI.

В силу вимог пункту 4 частини першої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску має право: оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб.

Згідно з абз. 3, 4 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Згідно абз.9 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Отже вказаними положеннями визначений порядок дій платника в частині непогодження із отриманою вимогою, яким є адміністративний чи судовий вид оскарження.

При цьому, строк звернення до суду щодо оскарження вимоги складає 10 днів з моменту надходження вимоги.

Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 31.01.2019 року по справі №802/983/18-а, яку відповідно до ч.5 ст.242 КАС України колегія суддів враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Позивач звертаючись до суду з вказаним позовом заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду, посилаючись на те, що оскаржувану податкову вимогу позивач поштою не отримував, про наявність вказаної вимоги позивач дізнався 18.04.2019 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про неповажність причин пропуску строку звернення до суду з вказаним позов, з огляду на таке.

Статтею 122 КАС України передбачено, що відлік строку звернення до суду з позовом обчислюється з моменту коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач в обгрунтування клопотання про поновлення строку посилається на те, що про наявність вказаної вимоги позивач дізнався 18.04.2019 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Отже, про порушення своїх прав, свобод чи інтересів позивач дізнався 18.04.2019 року.

З позовом до суду через засоби поштового зв`язку позивач звернувся 28.09.2019 року, позов згідно штампу вхідної кореспонденції судом зареєстровано 02.10.2019 року.

Таким чином, звернувшись до суду лише 28.09.2019 року з позовом про скасування оскаржуваної податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки), позивач пропустив 10-денний строк звернення до суду, який встановлений Законом № 2464-VI.

При цьому, позивачем у клопотанні про поновлення строку не наведено обставин, які б вказували на поважність причин пропуску строку.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.10.2019 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з доказами поважності причин його пропуску.

Вимоги ухвали суду від 04.10.2019 року про залишення позовної заяви без руху позивачем виконано не було, недоліки позовної заяви не усунуто.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що строки звернення до суду з позовом ним пропущено не було, оскільки з 1997 року він не являється платником єдиного внеску, а тому на нього не поширюються приписи ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки за приписами ч.1 ст.2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» дія вказаного Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску, тобто незалежно від того чи вважає особа себе платником внеску чи ні, строк звернення до суду щодо оскарження вимоги, якою визначено недоїмку зі сплати єдиного внеску, встановлений виключно цим Законом та складає 10 днів з моменту надходження вимоги.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про повернення позову позивачу.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 року по справі № 440/3708/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва М.І. Старосуд
Повний текст постанови складено 24.12.2019 року