Справа № 500/2509/19
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2509/19

17 грудня 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

за участю:

секретаря судового засідання Павловського Ю.Б.

представника позивача Боднар О.В.

представника відповідача Шкільняк В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Підволочиського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Підволочиського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою про відкриття виконавчого провадження №58152391 від 22 січня 2019 року винесеною старшим державним виконавцем Підволочиського РВ ДВС Лободець Н.С. було розпочато процедуру примусового виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17.11.2017р. у цивільній справі № 607/3636/16-ц за виконавчим листом від 09.01.2018р. Зокрема, п. 3 постанови від 22 січня 2019 року встановлена вимога щодо стягнення із позивача ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 8346 гривень.

11 лютого 2019 року позивачем ОСОБА_1 подано скаргу на дії державного виконавця з вимогою скасування вищеописаної постанови.

Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області в згаданій ухвалі зазначено, що вимоги про стягнення виконавчого збору підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства відповідно до ч.2 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження». Тому і позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 04.11.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 14.11.2019 о 10:30 год. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

14.11.2019 ухвалою суду відкладено розгляд справи на 05.12.2019, у зв`язку із неявкою представника позивача.

05.12.2019 представником відповідача подано заперечення щодо адміністративного позову, де зазначено, що позовні вимоги не підлягають задоволенні в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до Закону України « Про виконавче провадження » (далі Закону) виконавче провадження є завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень. Відповідно до п.1 ч.І ст.3 цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження у Підволочиський РВ ДВС надійшла заява від ОСОБА_2 про прийняття до виконання виконавчого листа № 607/3636/16-ц від 09.01.2018 виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.

Відповідно до ч. І ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті З цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Стягувач має право звернутись із виконавчим документом у відділ ДВС у будь-який момент протягом строку встановленого законом.

Виконавчий лист відповідав усім нормам встановленим Законом, а тому підстав відмовити ОСОБА_2 у прийнятті виконавчого листа до виконання не було.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Мінімальна заробітна плата у 2019 році відповідно до Закону України «Про державний бюджет» становить 4173 грн., а у подвійному розмірі 8346 грн.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження державним виконавцем не здійснювалось жодних дій з метою стягнення з боржника виконавчого збору. На даний час виконавчий збір з ОСОБА_1 не стягувався.

05.12.2019 ухвалою суду відкладено розгляд справи на 17.12.2019 о 09:30 год.

17 грудня 2019 року представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, з мотивів викладених в позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, просив в позові відмовити з врахуванням заперечень щодо адміністративного позову.

Суд, заслухавши в судовому засіданні думку сторін, з`ясувавши усі обставини справи та перевіривши їх доказами приходить до переконання, що адміністративний позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою про відкриття виконавчого провадження №58152391 від 22 січня 2019 року винесеною старшим державним виконавцем Підволочиського РВ ДВС Лободець Н.С. було розпочато процедуру примусового виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17.11.2017р. у цивільній справі № 607/3636/16-ц за виконавчим листом від 09.01.2018р. про зобов`язання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_2 щодо участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зміну порядку участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною відповідно графіку побачень.

Зокрема, п. 3 постанови від 22 січня 2019 року встановлена вимога щодо стягнення із позивача ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 8346 гривень.

Позивач ОСОБА_1 ознайомився з вищевказаною постановою 05.02.2019р. під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП №58152391 про що розписався у відповідному Акті державного виконавця.

11 лютого 2019 року позивачем ОСОБА_1 подано скаргу на дії державного виконавця з вимогою скасування вищеописаної постанови до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (справа №607/3636/16-ц), за результатами чого вищевказаним судом була винесена Ухвала від 03 жовтня 2019 року, якою у задоволенні скарги в частині скасування постанови про відкриття виконавчого провадження було відмовлено, а провадження в частині оскарження п.3 постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору закрито.

Одночасно, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області в згаданій ухвалі зазначено, що вимоги про стягнення виконавчого збору підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства відповідно до ч.2 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження».

Ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.10.2019 року набрала законної сили 25.10.2019р.

Тому, на підставі вище викладеного, в позивача виникла необхідність оскаржувати в порядку адміністративного судочинства постанову про відкриття виконавчого провадження від 22 січня 2019 року в частині стягнення із нього виконавчого збору в розмірі 8346 грн., оскільки, він вважає її незаконною, та такою що порушує його права.

Слід підкреслити, що строки звернення до адміністративного суду пропущено позивачем із поважних причин, оскільки справа перебувала на розгляді в Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області з 11.02.2019р. по 25.10.2019р., тому підлягають поновленню.

Згідно ч.І ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. В прохальній частині адміністративного позову відповідачем заявлено прохання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до адміністративного суду.

Щодо суті спору, варто зазначити, що рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17.11.2017р. у цивільній справі № 607/3636/16-ц, на підставі якого була винесена спірна постанова про відкриття виконавчого провадження, підлягає виконанню у порядку ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), оскільки є немайнового характеру та є рішенням про усунення перешкод у побаченні з дитиною.

Відповідно до п.2. постави Постановою про відкриття виконавчого провадження №58152391 від 22.01.2019р., зазначено про необхідність виконання рішення боржником протягом 10 робочих днів, та, одночасно, до перевірки виконання боржником цього рішення, не вживаючи жодних заходів примусового виконання рішення, в день відкриття виконавчого провадження, у п.3. постанови постановлено вимогу про стягнення із боржника виконавчого збору у розмірі 8346 гривень.

Державний виконавець Лободець Н.С. не вчинила будь-яких дій, які б свідчили про реалізацію заходів примусового виконання рішення, передбачених ст. 10 Закону. Тому, дії державного виконавця (відкриття виконавчого провадження) які не призвели до фактичного виконання рішення суду не були достатньою підставою для стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 .

Оскільки, виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду про зобов`язання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_2 щодо участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зміну порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною відповідно графіку побачень, можливе лише за участі боржника, а саме позивача ОСОБА_1 , то державний виконавець не вживає жодних заходів примусового виконання рішення, а лише здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням (ч. 2 ст. 64-1), що фактично і мало місце.

Державний виконавець ОСОБА_7 . ОСОБА_8 не вчинила будь-яких дій, які б свідчили про реалізацію заходів примусового виконання рішення, передбачених ст. 10 Закону, а лише зафіксувала актами факти побачення стягувана ОСОБА_2 з малолітньою ОСОБА_6 .

Окрім того, варто акцентувати увагу, на тому що позивач ОСОБА_1 виконував рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17.11.2017р. у цивільній справі № 607/3636/16-ц в добровільному порядку, він не чинив жодних перешкод ОСОБА_2 у побаченнях із його донькою ОСОБА_6 . У матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які докази на підтвердження протилежного.

Стягненням із позивача виконавчого збору державний виконавець порушила засади виконавчого провадження, передбачені статтею 2 Закону, а саме засаду справедливості, неупередженості та об`єктивності та співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішенням. Фактично не було здійснено жодних заходів примусового виконання судового рішення щодо боржника ОСОБА_1 , в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази невиконання боржником судового рішення, проте на нього покладено обов`язок із сплати виконавчого збору, що дорівнює розміру двох мінімальних заробітних плат.

З огляду на все вище викладене, суд вважає, що вимога по стягненню із позивача ОСОБА_1 виконавчого збору, встановлена п.3 постанови про відкриття виконавчого провадження №58152391 від 22.01.2019 є передчасною та необґрунтованою, що свідчить про її невідповідність критеріям правомірності, встановленим ч.2 ст. 2 КАС України, та обумовлює необхідність її скасування.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.2. постанови про відкриття виконавчого провадження №58152391 від 22.01.2019р., зазначено про необхідність виконання рішення боржником протягом 10 робочих днів, та, одночасно, до перевірки виконання боржником цього рішення, не вживаючи жодних заходів примусового виконання рішення, в день відкриття виконавчого провадження, у п.3. постанови постановлено вимогу про стягнення із боржника виконавчого збору у розмірі 8346 гривень.

Тобто, державний виконавець стягнув виконавчий збір за примусове виконання рішення суду, але не врахував, що згідно ст. 64-1 Закону виконання рішення суду про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувана з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Виконання рішення покладається на боржника, а державний виконавець лише здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням.

Відповідно до ст. 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Проаналізувавши положення статей 63, 64-1 Закону доходимо до висновку, що під час виконання рішень немайнового характеру державний виконавець фактично надає боржнику строк на добровільне виконання рішення, а у випадку повторного невиконання боржником рішення протягом наданого строку законодавець диференціює подальші дії державного виконавця залежно від участі боржника в процесі виконання рішення.

Так, якщо рішення можливо виконати без участі боржника державний виконавець вживає заходів примусового виконання рішення, а якщо рішення неможливо виконати без участі боржника, державний виконавець лише здійснює перевірку виконання боржником цього рішення, а після надсилання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, тобто не вживає жодних заходів примусового виконання рішення.

Таким чином, положення Закону, що визначають порядок виконання рішень немайнового характеру, які не можуть бути виконані без участі боржника, не передбачають вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення та, як наслідок, стягнення з боржника виконавчого збору.

Статтею 27 Закону встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій територій України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Відповідно до ст. 10 Закону заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно / майнові права/ боржника;

2) звернення стягнення на заробітну плату, доходи, пенсію і т.п. боржника;

3) вилучення у боржника і передача стягувану певних предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності;

5) інші заходи, передбачені Законом.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, належним чином не заперечені відповідачем, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю. Визнати протиправним та скасувати п. 3 постанови про відкриття виконавчого провадження №58152391 від 22 січня 2019 р. винесеного старшим державним виконавцем Підволочиського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Лободець Н.С.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Підволочиського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Д. Галицького, 80,м. Підволочиськ, Тернопільська область,47801, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Повне судове рішення складено 21 грудня 2019 року.

Головуючий суддя Подлісна І.М.