Справа № 819/1044/18
Суддя: Лабань Г.В.
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 819/1044/18
РІШЕННЯ

іменем України

16 грудня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Лабань Г.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Голови Тернопільського окружного адміністративного суду про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Голови Тернопільського окружного адміністративного суду, в якому просить:

1. Визнати незаконним та скасувати наказ Голови Тернопільського окружного адміністративного суду №26-ОС/г від 29 травня 2018 року "Про відрахування зі штату суду ОСОБА_1 ".

2. Зобов`язати Голову Тернопільського окружного адміністративного суду поновити ОСОБА_1 на посаді судді Тернопільського окружного адміністративного суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 29 травня 2018 року Головою Тернопільського окружного адміністративного суду було винесено наказ №2б-ОС/г "Про відрахування зі штату суду ОСОБА_1 " на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 04 травня 2018 року №1331/0/15-18. Вважає, що наказ Голови Тернопільського окружного адміністративного суду №26-ОС/г від 29 травня 2018 року "Про відрахування зі штату суду ОСОБА_1 " є протиправним та порушує конституцій право позивача на працю, а тому має бути скасованим. Зазначає, що на даний час в судовому порядку оскаржується рішення Вищої ради правосуддя від 04 травня 2018 року про звільнення з посади, вважає, що позивач має бути поновлена на посаді судді Тернопільського окружного адміністративного суду з часу незаконного звільнення.

14.06.2018 ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду матеріали справи 819/1044/18 передані голові Тернопільського окружного адміністративного суду для виконання вимог ч.7 ст.29 КАС України.

Відповідно до Розпорядження голови Тернопільського окружного адміністративного суду №2 від 15.06.2018 адміністративну справу №819/1044/18 передано до Львівського апеляційного адміністративного суду для визначення підсудності даної справи.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2018 вирішено визначити підсудність щодо розгляду адміністративної справи №819/1044/18 за позовом ОСОБА_1 до голови Тернопільського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі - за Хмельницьким окружним адміністративним судом.

Відповідно до Розпорядження голови Тернопільського окружного адміністративного суду №4 від 03.07.2018 адміністративну справу №819/1044/18 передано на розгляд Хмельницького окружного адміністративного суду, як найбільш територіально наближеного до Тернопільського окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 09.07.2018 Хмельницький окружний адміністративний суд відкрив провадження по даній справі та призначив до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.08.2018 провадження у справі №819/1044/18 зупинено до набрання законної сили рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду по справі № 819/1044/18.

Суд встановив, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 08 квітня 2019 року відмовив в задоволенні позову.

Велика Палата Верховного Суду 10.09.2019 постановою Апеляційну скаргу залишила без задоволення. Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року залишено без змін.

Ухвалою від 04.12.2019 Хмельницький окружний адміністративний суд провадження в справі №819/1044/18 поновив та призначив до розгляду в судовому засіданні на 16.12.2019 р. о 14:10 год.

В судове засідання позивач та її представник не з`явились. 13.12.2019 на адресу суду надійшло клопотання про слухання справи без їх участі.

23.07.2018 до суду направлено відзив по справі, в якому зазначено, що оскарження рішення ВРП не зупиняє його виконання, якщо інше не визначено законом. За матеріалами позовної заяви вбачається, що рішенням ВРП від 04.05.2018 №1331/0/15-18 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Тернопільського окружного адміністративного суду" на підставі пункту З частини шостої статті 126 Конституції України", ОСОБА_1 звільнено із посади судді Тернопільського окружного адміністративного суду. 14.05.2018 до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшов лист від 08.05.2018 №15227/0/9-18, яким направлено копію рішення ВРП від 04.05.2018 №1331/0/15-18, для видання головою суду відповідного наказу. Наказом голови Тернопільського окружного адміністративного суд від 29.05.2018 №26-ОС/г "Про відрахування із штату суду ОСОБА_1 " ОСОБА_1 відрахована з посади судді Тернопільського окружного адміністративного суду на підставі рішенням ВРП від 04.05.2018 №1331/0/15-18 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Тернопільського окружного адміністративного суду" на підставі пункту З частини шостої статті 126 Конституції України". Оскаржуваний наказ голови суд від 29.05.2018 №26-ОС/г є реалізацією акту ВРП про звільнення суді і оскарження такого рішення суддею у встановленому порядку, не зупиняє його виконання. Іншими словами, оскарження рішення ВРП про звільнення не скасовує правової підстави видання наказу про відрахування судді зі штату.

В судове засідання представник відповідача в судове засідання не з`явився.

09.12.2019 надійшов лист в якому відповідач просить проводити засідання без участі представника. Крім того, зазначає, що із постанови ВП ВС від 07 листопада 2019 року у справі №9901/608/18 за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 04 травня 2018 року № 1331/0/15-18 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Тернопільського окружного адміністративного суду на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України", що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням: http://revestr.court.gov.ua/Review/86002042. апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а рішення КАС ВС від 03 квітня 2019 року про відмову в позові, без змін. Зважаючи на сформовану правову позицію ВП ВС у постанові №9901/608/18 від 07.11.2019 у сукупності із позицією відповідача, що висловлена у відзиві на позов просять у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши подані клопотання та наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 Указом президента України від 15.06.2012 №394/2012 призначена строком на п`ять років на посаду судді Тернопільського окружного адміністративного суду.

13 грудня 2017 року Третьою дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя прийнято рішення про притягнення суддів Тернопільського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності №4020/Здп/15-17.

27 грудня 2017 року суддею Тернопільського окружного адміністративного суду Ходачкевич Н.І, було подано скаргу на рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 13 грудня 2017 року №4020/Здп/15-17.

29 березня 2018 року Вища рада правосуддя прийняла рішення про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 13 грудня 2017 року №4020/Здп/15-17.

24 квітня 2018 року рішення Вищої ради правосуддя про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 13 грудня 2017 року №4020/Здп/15-17 оскаржено до Великої Палати Верховного Суду.

04 травня 2018 року Вища рада правосуддя прийняла рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Тернопільського окружного адміністративного суду №1331/0/15-18

Постановою ВП ВС від 07 листопада 2019 року у справі №9901/608/18 за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 04 травня 2018 року № 1331/0/15-18 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Тернопільського окружного адміністративного суду на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України", апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а рішення КАС ВС від 03 квітня 2019 року про відмову в позові, без змін.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 № 34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 15.05.2013 № 883/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 за № 381/10661, наказ, розпорядження, постанова, рішення - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб`єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно - господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Як вбачається із пункту 4 частини першої статті 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-УІІІ (далі - Закон №1402- VIII), голова суду, серед іншого, видає на підставі акта про звільнення судді відповідний наказ.

Згідно із частиною першою статті 112 Закону №1402-VIII, суддя може бути звільнений виключно з підстав, визначений частиною шостою статті 126 Конституції України.

Стаття 126 Конституції України встановлює гарантії незалежності суддівської діяльності, однією з яких є вичерпний перелік підстав для звільнення судді з посади (частина шоста статті 126).

Суддя, поміж інших підстав, може бути звільнений з посади за вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді (пункт 3 частини шостої статті 126 Конституції України).

За змістом статті 115 Закону №1402-УІІІ, відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, є підставою для звільнення судді з посади. Факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені Вищою радою правосуддя (її відповідним органом).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21.12.2016 №1798-УІІІ (далі - Закон №1789-УІІІ), Вища рада правосуддя (далі - ВРП) є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

До повноважень ВРП, серед іншого, відноситься ухвалення рішення про звільнення судді з посади (пункт 6 частини першої статті 3 Закону №1798-УІІІ).

За змістом статей 34 та частини першої статті 56 Закону №1798-VIII, питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП, про що приймається рішення у встановленому порядку.

Як вбачається із частини третьої статті 35 Закону №1798-УТІІ, оскарження рішення ВРП не зупиняє його виконання, якщо інше не визначено законом

Конституція презюмує, що Україна є правовою державною, яка провадить свою політику, встановлює правила та стандарти поведінки з дотриманням принципу верховенства права. Принцип верховенства права гарантує українському суспільству справедливе правосуддя однією із гарантій якого є незалежність і недоторканність судді. Складовою частиною таких гарантій, які надані українському судівництву є гарантія від незаконного звільнення. Гарантія від незаконного звільнення полягає в тому, що суддя може бути звільнений лише виключно у випадках передбачених законом перелік яких є вичерпним, на підставі акту спеціально визначеного органу - Вищої ради правосуддя.

Разом з тим, з іншої сторони, ВРП, як спеціально уповноважений суб`єкт в процедурі звільнення судді, наділений Конституцією України та Законом особливими повноваженнями, а його статус повинен викликати повагу суспільства до прийнятих рішень. Відтак, прийняте ВРП рішення, зокрема про звільнення судді з посади, підлягає виконанню незалежно від реалізації суддею, стосовно якого ухвалено такий захід, права на захист в установленому порядку - оскарження акту про звільнення.

Нікчемність рішень першого суб`єкта, нівелює рішення другого та навпаки, підтверджена законом правомірність рішень органу Вищої ради правосуддя легалізує наслідок у виді організаційно-розпорядчого акту про відрахування судді із штату суду.

Таким чином, оскаржуваний наказ голови суд від 29.05.2018 №26-ОС/г є реалізацією акту ВРП про звільнення суді і оскарження такого рішення суддею у встановленому порядку, не зупиняє його виконання. Іншими словами, оскарження рішення ВРП про звільнення не скасовує правової підстави видання наказу про відрахування судді зі штату.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. В пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vдstberga Taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden) Європейський суд з прав людини визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Відповідачем не спростовано, а позивачем підтверджено позовні вимоги, а тому, наявні підстави для їх задоволення.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Голови Тернопільського окружного адміністративного суду про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі - відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 24 грудня 2019 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Голова Тернопільського окружного адміністративного суду (вул. Кн. Острозького, 20,Тернопіль,46000 , код ЄДРПОУ - 35157712)

Головуючий суддя Г.В. Лабань