Справа № 826/9412/18
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 грудня 2019 року № 826/9412/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши в спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Київспецтранс»

до Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Київспецтранс» (далі - позивач, ПрАТ «Київспецтранс») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, Головне управління ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.05.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням неправомірно та з порушенням положень податкового законодавства визначено податкове зобов`язання за платежем «земельний податок з юридичних осіб», оскільки земельна ділянка за адресою: м. Київ, р- н Дарницький , вул. Вакуленчука, 4 у Державному земельному кадастрі не реєструвалась, а відомості про її державну реєстрацію в Головному управлінні Держгеокадастру у м. Києві відсутні, з огляду на що, контролюючим органом проведено необґрунтований розрахунок податкового зобов`язання. Крім того, у позовній заяві позивач наголошує, що розрахунок податкового зобов`язання із застосуванням пункту 5.6 Положення про плату за землю в місті Києві, яке є додатком 3 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві» не може вважатися законним і обґрунтованим, оскільки постановою Окружного адміністративного суду м. Києва 27.04.2017 по справі №826/10434/16, що була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017, визнано незаконним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили пункт 5.6 Положення про плату за землю в місті Києві, яке є додатком 3 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві» в редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 « 58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629».

У своїх додаткових поясненнях до позовної заяви від 05.10.2017 позивач, зазначив аналогічні доводи, що і в позовній заяві.

Відповідач позовні вимоги не визнав, у своїх письмових запереченнях просив у задоволенні позову відмовити, оскільки сума податкового зобов`язання по земельному податку з юридичний осіб, зазначена ПрАТ «Київспецтранс» за січень, лютий 2018 року в уточнюючий податковій декларації за 2018 рік з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) реєстраційний № від 30.03.2018, є нижча ніж визначено за результатами камеральної перевірки, оскільки обчислення суми податку проведено Товариством без врахування показника НГО земельної ділянки, визначеної Довідкою №Ю-28766/2017 про розмір нормативної грошової оцінки (НГО) земельної ділянки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.06.2018 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

При цьому, за наслідками розгляду доданих до позовної заяви документів, суд прийшов до висновку щодо необхідності постановлення даної ухвали про призначення справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У зв`язку з наведеним, ухвалою суду від 30.09.2019 призначено справу до розгляду у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив і просив відмовити у його задоволенні, підтримавши свою письмову позицію.

Заслухавши пояснення представників сторін, ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, заслухавши їх пояснення у судовому засіданні, дослідивши подані документи і матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до довідки КП «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» №Ю-28766/2017 про розмір нормативної грошової оцінки (НГО) земельної ділянки (код ділянки 90:171:0009) вих. №205114 від 13.03.20176, нормативна грошова оцінка земельної ділянки (19650,24 кв. м.), що розташована за адресою: м. Київ, вул. Вакуленчука, 4, складає 34410316,34 грн.

Також у довідці зазначено, що розмір ставки земельного податку, у відповідності до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 за №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві» (зі змінами), становить 3% від нормативно грошової оцінки.

ПрАТ «Київспецтранс» подало до ДПІ у Дарницькому ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), звітна, за 2018 рік від 19.02.2018.

Відповідно до декларації від 19.02.2018 ПрАТ «Київспецтранс» вказало річну суму земельного податку (до сплати) у сумі 1032309,64 грн.

Державна фіскальна служба України надала позивачу індивідуальну податкову консультацію від 15.03.2018 за №1036/6/99-99-12-02-03-15/ІПК, у якій заначається, що використання земельних ділянок без набуття належних прав є порушенням права власника, наприклад, громади, на отримання економічної вигоди від володіння таким об`єктом майна. При цьому, контролюючий орган виходив з того, що за відомостями довідки №Ю-31386/2017 про розмір нормативної грошової оцінки, виданої Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації 11.07.2017, ділянка не ідентифікована за категорією землі та цільовим призначенням, а також закладом не надано інформацію про вжиття ним заходів щодо формування ділянки під таким майном як об`єкту цивільних прав у порядку, визначеному ст.79-1 Земельного кодексу України.

ПрАТ «Київспецтранс» 30.03.2018 подало до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за 2018 рік, згідно якої податкові зобов`язання по земельному податку з юридичних осіб на 2018 рік були скориговані до зменшення на 1032309,64 грн.

Відповідачем проведено камеральну перевірку уточнюючої податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2018 рік ПрАТ «Київспецтранс», за результатами якої складено акт перевірки № 236/26-15-12-09-19/02772037 від 25.04.2018.

Перевіркою встановлено, що сума податкового зобов`язання по земельному податку з юридичний осіб зазначена ПрАТ «Київспеідтранс» за січень, лютий 2018 року в уточнюючій податковій декларації за 2018 рік з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) реєстраційний № від 30.03.2018, є нижча ніж визначено за результатами камеральної перевірки, оскільки обчислення суми податку проведено позивачем без врахування показника нормативної грошової оцінки земельної ділянки визначеного довідкою №Ю-28766/2017 про розмір НГО земельної ділянки, у зв`язку з чим позивачу збільшено суму, що за результатами податкового періоду січень та лютий 2018 року підлягає сплаті платником податку до бюджету у розмірі 172051,58 грн.

Не погоджуючись із висновками акта перевірки, позивач подав на нього заперечення.

Листом №22880/10/26-15-12-09-18 від 16.05.2018 ГУ ДФС у м. Києві надано відповідь на заперечення, за результатами розгляду яких залишено без змін висновки викладені в акті камеральної перевірки № 236/26-15-12-09-19/02772037 від 25.04.2018.

На підставі висновків акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 21.05.2018, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем земельний податок з юридичних осіб на суму 172051,58 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 86025,79 грн.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи доводи позивача та заперечення відповідача, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до п.п.14.1.72, п.п.14.1.73 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів; землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Підпунктом 16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХІІІ Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п.269.1.1, п.п.269.1.2 п.269.1 ст.269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

В силу вимог п.п.270.1.1 п.270.1 ст.270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Таким чином, обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Згідно зі ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За правилами п.286.1 ст.286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Із аналізу даних норм чинного законодавства слідує, що у розумінні положень підпунктів Податкового кодексу України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Так, відповідно до ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Підставою для нарахування земельного податку згідно з п.286.1 ст.286 Податкового кодексу України є дані державного земельного кадастру.

На підставі ст.ст.10, 265 Податкового кодексу України земельний податок є складовою частиною податку на майно та належить до місцевих податків.

Відповідно до п.п.271.1.1 п.271.1 ст.271 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Згідно з п.10.2 ст.10 Податкового кодексу України місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Пунктом 274.1 ст.274 Податкового кодексу України визначено, що ставка земельного податку за земельні ділянки, оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3-х відсотків від їх нормативної грошової оцінки.

Згідно п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Особливості оподаткування платою за землю встановлені ст.284 Податкового кодексу України, якою передбачено, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 (у редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923) із змінами та доповненнями «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» затверджено Положення про плату за землю в місті Києві, пунктом 5.1 якого встановлено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено та які перебувають у власності фізичних та юридичних осіб та у постійному користуванні юридичних осіб державної та комунальної форми власності, коло яких визначено ст.92 Земельного кодексу України, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у п.п.5.3-5.6 цього Положення.

В ході розгляду справи встановлено, що згідно Довідки №Ю-28766/2017 про розмір нормативної грошової оцінки, виданої КП «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки (код ділянки 90:171:0009) вих. №205114 від 13.03.2017, ділянка не ідентифікована за категорією землі та цільовим призначенням, а також закладом не надано інформацію про вжиття ним заходів щодо формування ділянки під таким майном як об`єкту цивільних прав у порядку, визначеному ст.79-1 Земельного кодексу України. Також, з довідки вбачається, що підставою для визначення розміру ставки земельного податку зазначено п.5.6 цього Положення.

Отже, приміщення Позивача розташовано на земельній ділянці, що знаходиться у його користуванні та право власності на яку (або право оренди якої) не оформлено.

Пунктом 5.6 Положення встановлено, що плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено (крім комунальної власності), встановлюється у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, за винятком земельних ділянок, ставка податку за які справляється у розмірі, визначеному п.5.3 цього Положення.

Тобто, за визначенням наведеного п.5.6 Положення ставка податку у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок встановлюється у випадку, якщо право власності або право оренди на які в установленому законодавством порядку не оформлено.

Рішенням III сесії VIII скликання Київської міської ради «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» від 23.02.2017 №1005/2009, зокрема внесено до Положення про плату за землю в місті Києві, затвердженого Рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 (у редакції Рішення Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923), такі зміни: « 1.1.Пункти 5.4 та 5.5 виключити. У зв`язку з цим пункт 5.6 вважати пунктом 5.4.».

Відповідно до п.10.4 ст.10. Податкового кодексу України, установлення місцевих податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

Оскільки Податковим кодексом України податок за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які, або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено, не встановлено, суд дійшов висновку щодо невідповідності йому п.5.6 Положення.

А згідно з ч.3 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Крім того суд бере до уваги, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017, у справі №826/10434/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас» до Київської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департаменту містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації, про оскарження нормативно-правового акта в частині, зокрема визнано незаконним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили пункт 5.6 «Положення про плату за землю в місті Києві», яке є додатком 3 до Рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві» в редакції Рішення Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629».

Зазначене судове рішення набрало законної сили 27.06.2017, а тому саме з цієї дати зазначений пункт Положення втратив чинність, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування п.5.6 Положення до спірних правовідносин.

З огляду на викладене в сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст.2, 5, 7-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246, гл.10 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «Київспецтранс» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21.05.2018.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Київспецтранс» (, адреса: 04208, м. Київ, пр-т Правди, 85) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 871 (три тисячі вісімсот сімдесят одна) гривня 16 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя: Н.А. Добрівська