Справа № 200/6785/19-а
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 р. Справа№200/6785/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грищенка Є.І., при секретарі судового засідання Воліковій О.О.,

за участю:

представника відповідача Сільченка С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним пункту наказу та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про:

- визнання протиправним п.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 593 від 05 жовтня 2017 року в частині: « 3. …згідно «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», Постанови КМУ від 02 листопада 1995 року № 880 «Про затвердження переліку військового майна, нестача або розкрадання кого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості» командиру роти ст. л-ту ОСОБА_1 …, відшкодування військовослужбовцями шкоди, заподіяної державі, здійснити у 10-ти кратному співвідношення до вартості втраченого майна (зброї).»;

- зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 п. 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 593 від 05 жовтня 2017 року викласти в такій редакції: «3. У відповідності до вимог Постанови Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95 ВР «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» недбалим виконанням службових обов`язковій згідно п. 14 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», Постанови КМУ від 02 листопада 1995 року № 880 «Про затвердження переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості « головному сержанту пр-ку ОСОБА_2 , заступнику командира з озброєння ст. л-ту ОСОБА_3 відшкодування військовослужбовцями шкоди, заподіяної державі, здійснити у 10-ти кратному співвідношенні до вартості втраченого майна (зброї) по 144215,80 кожен;

- зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 доповнити наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 593 від 05 жовтня 2017 року пунктом 3.1 та викласти в такій редакції: «В зв`язку з тим що за фактом недбалого ставлення до військової служби командира роти старшого лейтенанта ОСОБА_1 , що призвело до втрати військового майна, 08 вересня 2017 року внесено відомості до ЄРДР за № 0000325 за ознаками злочину, передбаченого ст.425 КК України, у відповідності до п. 13 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» утримати з грошового забезпечення старшого лейтенанта ОСОБА_1 розмір шкоди, заподіяної державі, у повному розмірі, а саме у сумі 14421,58 грн.».

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 комісією було проведено службове розслідування за результатами якого встановлено факт втрати військового майна внаслідок недбалого виконання своїх обов`язків заступника командира роти ОСОБА_3 , головного сержанта роти ОСОБА_2 та командира роти ОСОБА_1 . На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 05 жовтня 2017 року №593 з грошового забезпечення позивача відраховувались кошти для погашення суми збитків у десятикратному співвідношенні до вартості втраченого майна.

Позивач вважає стягнення з нього розміру шкоди, заподіяної державі в 10-кратному розмірі незаконним. Крім того, службове розслідування було проведене з грубими порушеннями Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі.

Ухвалою суду від 24 червня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) учасників справи.

22 липня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача повністю заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 не виходить за межі чинного законодавства, позивач за втрату зброї був притягнутий до матеріальної відповідальності у 10 кратному розмірі відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості» від 02 листопада 1995 року №880.

Ухвалою від 12 серпня 2019 року призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

14 серпня 2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що до нього має застосовуватись п. 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою ВРУ від 23 червня 1995 року №243/95ВР без застосування кратності, визначеної постановою КМУ від 02 листопада 1995 року №880.

Ухвалою суду від 16 серпня 2019 року підготовче засідання відкладено, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою суду від 16 вересня 2019 року підготовче засідання було відкладено.

26 вересня 2019 року розгляд справи перенесений до 03 жовтня 2019 року.

03 жовтня 2019 року підготовче засідання було відкладено.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 23 жовтня 2019 року.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2019 року судове засідання відкладено до 06 листопада 2019 року.

Ухвалою суду від 06 листопада 2019 року зупинено провадження у справі для надання сторонам часу для примирення.

Ухвалою суду від 19 листопада 2019 року продовжено строк зупинення провадження до 28 листопада 2019 року.

Ухвалами суду від 28 листопад 2019 року провадження у справі поновлено та відкладено розгляд справи до 10 грудня 2019 року.

10 грудня 2019 року позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду не з`явився.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 . Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.(а.с. 10,11,13)

Судом встановлено, що за результатами службового розслідування за фактом втрати військового майна військової частини НОМЕР_5 видано наказ від 05 жовтня 2017 року № 593 пунктом 3 якого у відповідності до вимог постанови Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95 ВР «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» недбалим виконанням службових обов`язків згідно п.14 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі», постанови КМУ від 02 листопада 1995 року №880 «Про затвердження переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості» командиру роти ст. л-ту ОСОБА_1 , головному сержанту пр.-ку ОСОБА_2 , заступнику командира з озброєння ст. л-ту ОСОБА_3 наказано відшкодування військовослужбовцями шкоди, заподіяної державі у 10-ти кратному співвідношенні до вартості втраченого майна (зброї) по 144 215,83 кожен.(а.с. 14-21)

Вироком Дружківського міського суду від 16 квітня 2018 року ОСОБА_1 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 425 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-ХІІІ, який набув чинності 07 вересня 2017 року, ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання у зв`язку з застосуванням до нього акту амністії.(а.с.39-42)

Позивач вважає п.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 593 від 05 жовтня 2017 протиправним, тому звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Закон України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-XIV визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах (далі - Статут).

Відповідно до статті 16 Статуту кожен військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

На час виникнення спірних правовідносин питання матеріальної відповідальності у Збройних Силах України було урегульовано Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою ВРУ № 243/95-ВР зі змінами (далі - Положення № 243).

Пунктом 1 Положення №243 передбачено, що це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.

Згідно з п. 2 Положення №243 відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Відповідно до п. 8 Положення №243 залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Згідно із п. 13 Положення № 243/95 військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі:

- умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій;

- приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах;

- заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані;

- дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину;

- недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Як вбачається з позовної заяви та відповіді на відзив, на думку позивача, при визначені розміру шкоди, завданої його діями, необхідно застосовувати п. 13 Положення № 243/95, оскільки дії мають ознаки злочину.

Суд звертає увагу, що вироком Дружківського міського суду Донецької області від 16 квітня 2018 року встановлено, що дії старшого лейтенанта ОСОБА_1 призвели до втрати зброї. ОСОБА_1 в свою чергу провину визнав, обставини зазначені в обвинувальному акті не оспорював.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, враховуючи те, що вироком суду встановлено факт втрати зброї, керуючись положеннями Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи те, що п. 13 Положенням №243/95 не передбачена матеріальна відповідальність за втрату зброї, посилання позивача на необхідність застосовування п. 13 Положення № 243/95 судом не приймаються.

Відповідно до п. 14 Положення № 243/95 військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 №880 затверджено Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості (далі Перелік).

Відповідно до положень зазначеного переліку нестача або розкрадання військового майна відшкодовується у десятикратному розмірі за вогнепальну та холодну зброю, боєприпаси, вибухові речовини і засоби підриву, висадження, зокрема автомати та пістолети.

Отже, за змістом вказаних норм заподіяна ОСОБА_1 шкода, а саме втрата військового майна (зброї) є підставою для притягнення особи до відповідальності у десятикратному розмірі вартості майна, а тому п.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 593 від 05 жовтня 2017 року прийнятий в межах повноважень, отже підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, беручи до увагу всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а тому судові витрати не відшкодовуються.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним пункту наказу та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті 10 грудня 2019 року.

Повний текст рішення складено 20 грудня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Є.І. Грищенко