Справа № 1.380.2019.005807
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.005807
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2019 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді Мричко Н.І.,
за участі секретаря судового засідання Кулик С.В.,
представника позивача Чмоли Ю.В.,
представника відповідача Луцик М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом Львівського Національного аграрного університету до Жовківського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання неправомірними дій, скасування постанови, -
встановив :
Львівський Національний аграрний університет (далі ЛНАУ, Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Жовківського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі Жовківський РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області, Відповідач) в якому просить:
- визнати дії державного виконавця Жовківського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області Луцик М.М. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 20.09.2019 у виконавчому провадженні №59850324 неправомірними;
Ухвалою судді від 08.11.2019 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою від 02.12.2019 суддя постановив ухвалу про розгляд адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 20.09.2019 державним виконавцем безпідставно винесено постанову про стягнення виконавчого збору, оскільки виконавчий документ було повернуто стягувачу без фактичного виконання рішення Господарського суду Чернівецької області №926/1265/18 від 12.09.2018 у зв`язку з укладенням договору №5/0115 про реструктуризацію. Зазначає, що стягнення коштів в порядку примусового виконання вказаної ухвали повинно проводитися органом, який здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Таким чином, Позивач вважає, що вказаний виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.
Відповідач позову не визнав. Подав відзив на позовну заяву. Зазначив, що примусовому виконанню підлягають, зокрема, рішення на підставі ухвал судів у господарських справах у випадках, передбачених законом. Боржник згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань має статус юридичної особи із організаційною правовою формою Державна організація (установа, заклад). Таким чином, виконання рішення про стягнення коштів з такого підприємства проводитися відповідно до Закону України Про виконавче провадження з врахуванням особливостей, встановлених Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень. Крім того, наголосив, що стягнення виконавчого збору передбачено статтею 27 Закону України Про виконавче провадження та не залежить від добровільного чи примусового виконання виконавчого документа після відкриття виконавчого провадження, а пов`язане безпосередньо із початком примусового виконання. У зв`язку з цим, дії державного виконавця та постанова про стягнення виконавчого збору відповідають вимогам Закону України Про виконавче провадження.
В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві підтримав та просив задовольнити.
Представник Відповідача проти позову заперечила. Просила у задоволенні позову відмовити.
З`ясувавши зміст спірних правовідносин, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
17.07.2019 МКП Чернівцітеплокомуненерго звернулося до Жовківського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Господарського суду Чернівецької області від 12.09.2018 у справі №926/1265/18, у якій зазначив про необхідність стягнення боргу в розмірі 481395,91 грн.
21.08.2019 державним виконавцем Жовківського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№59850324.
21.08.2019 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.
Не погоджуючись із постановою про стягнення виконавчого збору та діями державного виконавця при її винесенні, позивач звернувся з позовом до суду.
При вирішенні спору, суд застосовує наступні норми права.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до частини 1 статті 27 Закону України Про виконавче провадження виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Положеннями частини 5 вказаної статті визначений виключний перелік підстав за яких виконавчий збір не стягується, а саме: за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень; за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; у разі виконання рішення приватним виконавцем; за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Крім того, відповідно до частини 9 статті 27 цього ж Закону передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Позивач при обґрунтуванні протиправності оскаржуваної постанови наголошував, що стягнення коштів в порядку примусового виконання ухвали Господарського суду Чернівецької області від 12.09.2018 по справі №926/1265/18 повинно проводитися органом, який здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Суд зазначає, що боржник Львівський національний аграрний університет має статус юридичної особи із організаційною правовою формою Державна організація (установа, заклад).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).
Відповідно до частини 2 статті 4 цього Закону у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Таким чином, законодавством передбачено першочергове примусове виконання виконавчих документів про стягнення коштів з державного підприємства на підставі Закону України Про виконавче провадження, а у разі їх невиконання, передбачена можливість їх виконання за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Тобто, виконання рішення про стягнення коштів з такого підприємства має проводитися відповідно до Закону України Про виконавче провадження з врахуванням особливостей, встановлених Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.
Суд звертає увагу, що 03.09.2019 ЛНАУ подав скаргу на дії державного виконавця у ВП №59850324 із примусового виконання ухвали Господарського суду Чернівецької області від 12.09.2018 №926/1265/18 щодо законності винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.08.2019 та постанови про арешт майна боржника.
Відповідно до постанови про перевірку виконавчого провадження в порядку статті 74 Закону України Про виконавче провадження від 11.09.2019 скаргу ЛНАУ залишено без задоволення, а дії державного виконавця Жовківського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Луцик М.М. при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №59850324 від 21.08.2019 визнано правомірними та такими, що вчинені у відповідності до вимог статті 56 Закону України Про виконавче провадження.
В судовому засіданні представник позивача зазначив, що ЛНАУ не оскаржував в судовому порядку постанови про відкриття виконавчого провадження та дій державного виконавця щодо її винесення на підставі Закону України Про виконавче провадження.
Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 8 резолютивної частини ухвали Господарського суду Чернівецької області №926/1265/18 від 12.09.2018, у випадку неналежного виконання боржником мирової угоди, стягувач може стягнути з нього заборгованість у примусовому порядку.
У зв`язку з невиконанням боржником вимог ухвали, МКП Чернівцітеплокомуненерго звернулося до Жовківського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області із заявою від 17.07.2019 про відкриття виконавчого провадження.
Таким чином, виконавче провадження №59850324 відкрито на підставі заяви МКП Чернівцітеплокомуненерго про відкриття виконавчого провадження та відповідно до вимог Закону України Про виконавче провадження.
У відповідності до цього ж Закону державний виконавець виніс постанову про стягнення виконавчого збору.
Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи Позивача про протиправність дій державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови з підстав безпідставності примусового виконання ухвали Господарського суду Чернівецької області №926/1265/18 від 12.09.2018 відповідно до вимог Закону України Про виконавче провадження.
Позивач при обґрунтуванні позовних вимог покликався також на норми частини 2 статті 27 Закону України Про виконавче провадження, згідно якої, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Позивач наголошував, що виконавчий документ було повернуто стягувачу за даним виконавчим провадженням без фактичного виконання рішення Господарського суду Чернівецької області №926/1265/18 від 12.09.2018 у зв`язку з укладенням договору №5/0115 про реструктуризацію заборгованості за теплову енергію від 23.09.2019.
У зв`язку з цим, наголошував про відсутність підстав для стягнення виконавчого збору немає.
З цього приводу суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 27 Закону України Про виконавче провадження виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Частиною 4 статті 27 цього Закону передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Аналізуючи наведене, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. Стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.
Так, з матеріалів справи видно, що 23.09.2019 між ЛНАУ та МКП Чернівцітеплокомуненерго укладено договір №5/0115 про реструктуризацію заборгованості за надану теплову енергію.
В матеріалах справи також міститься заява МКП Чернівцітеплокомуненерго від 27.09.2019 згідно якої стягував просить повернути ухвалу Господарського суду Чернівецької області №926/1265/18 від 12.09.2018 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та штрафних санкцій з ЛНАУ у зв`язку з укладенням договору про реструктуризацію боргу.
Представник Відповідача зазначив, що оскільки на даний час триває судове оскарження постанови про стягнення виконавчого збору, заява про повернення виконавчого документа не вирішена.
Враховуючи наведене, доводи Позивача про повернення виконавчого документа стягувачу, а відтак, безпідставність стягнення виконавчого збору, суд вважає необґрунтованими.
Крім того, суд наголошує, що необхідність стягнення виконавчого збору передбачена також статтею 40 Закону України Про виконавче провадження.
Так, згідно з частиною 3 статті 40 Закону України Про виконавче провадження у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Частина перша та друга статті 27 Закону України Про виконавче провадження встановлюють загальні правила стягнення виконавчого збору виконавцем. Частина третя статті 40 цього ж Закону є спеціальною нормою, яка регулює окремі випадки стягнення виконавчого збору, а тому загальні правила встановлені частинами першою та другою статті 27 зазначеного закону - не можуть застосовуватися.
Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №808/3791/16.
З огляду на вказане, суд зазначає, що навіть у разі повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України Про виконавче провадження, а саме на підставі письмової заяви стягувача, настануть наслідники, які передбаченні частиною третьою статті 40 цього Закону, а саме якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору.
Отже, підсумовуючи наведене, суд вказує, що примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом.
Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 19.04.2018 у справі №825/739/17.
Таким чином, суд не бере до уваги доводи Позивача про безпідставність стягнення виконавчого збору з огляду на укладення договору про реструктуризацію та наявність заяви стягувача про повернення виконавчого документа.
У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що Відповідачем правомірно винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 20.09.2019 ВП №59850324.
Таким чином, жодних підстав для скасування оскаржуваної постанови та визнання протиправними дій державного виконавця при винесенні вказаної постанови немає.
У зв`язку з цим, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд вважає позовні вимоги Позивача безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.
Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.
Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
у задоволенні адміністративного позову Львівського Національного аграрного університету до Жовківського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання неправомірними дій, скасування постанови, - відмовити повністю.
Судові витрати стягненню не підлягають.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мричко Н.І.