Справа № 263/10595/19
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року справа №263/10595/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 листопада 2019 року у справі № 263/10595/19 (головуючий суддя І інстанції Музика О.М.), складене у повному обсязі 08 листопада 2019 року у м. Маріуполь Донецької області за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови ДП18 № 056249 від 03 липня 2019 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ст. 132-1 КУПАП та стягнення з позивача штрафу в дохід держави у розмірі 510,00 грн. (а.с. 1-3).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 листопада 2019 року позов задоволено. Постанову у справі про адміністративне правопорушення від 03 липня 2019 року серії ДП18 № 056249 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 132-1 КУпАП та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито (а.с. 30-32).

Не погодившись з судовим рішенням, Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 листопада 2019 року у справі № 263/10595/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що ретельно вивчивши дозвіл від 26 червня 2019 року № , наданий ОСОБА_1 , інспектор прийшов до висновку, що водій рухався по неузгодженому з відділом БДР УПП в Донецькій області маршруту. А саме, відповідно до Дозволу, водій повинен був рухатися «...виїзд на М-14 - М-14 об`їзна Херсону М-14 виїзд на Т-15-13..», а транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено на 114 км автодороги «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», отже, водій керував транспортним засобом з порушенням правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, а саме: рухався по неузгодженому маршруту, чим порушив п. 22.5 ПДР України.

Вважає, що на перевезення великогабаритного вантажу цим напрямком позивач не мав дозволу.

Для повного та об`єктивного з`ясування обставин справи інспектором здійснені виміри, та виявлено, що ширина транспортного засобу перевищує дозволені Правилами дорожнього руху 2.6 м та складає 3,07 м.

Крім того, час та дата зупинки транспортного засобу 16:15 год. 03 липня 2019 року, а відповідно до дозволу № НГ, при перевищенні температури 28 градусів рух здійснювати з 20:00 до 10:00 год. Відповідно до інформації метеорологічного центру 03 липня 2019 року у Миколаєві та області температура повітря складала +32°С.

Вважає, що мірна постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню (а.с. 36-38).

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Апелянт просив розглянути справу у відсутність їх представника.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що 03 липня 2019 року уповноваженою посадовою особою відповідача, на виконання своїх владних повноважень винесена постанова ДП18 № 056249 по справі про адміністративне правопорушення, за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 510,00 грн.

Як вбачається зі спірної постанови водій ОСОБА_1 03 липня 2019 року о 16:15 год. керував транспортним засобом «Volvo», державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом, державний номерний знак НОМЕР_2 по 114 км автодороги «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», перевозив великогабаритний вантаж не укомплектований відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, чим порушив правила перевезення великогабаритного вантажу, параметри якого перевищували за шириною 2,6 м. та становили 3,07 м, без погодження маршруту руху, чим порушив п. 22.5 ПДР, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.132-1КУпАП (а.с. 4).

Спірним питанням у справі є правомірність прийняття постанови та накладення на позивача адміністративного штрафу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності відповідного дозволу, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення та відеозаписом, наданим відповідачем, яким зафіксований порядок проведення замірювання працівниками поліції габаритів транспортного засобу та вантажу та складання протоколу, який не несе доказового значення щодо руху позивача неузгодженим маршрутом, відтак, суд дійшов висновку про необхідність скасування спірної постанови.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказам у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно з ч. 5 ст. 258 КУпАП - якщо підчас складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Згідно до вимог п. 7 розділу VІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції», затвердженою Наказам МВС України від 06 листопада 2015 року № 1376, посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 280 КУпАП зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правомірного вирішення справи.

Щодо суті самого порушення позивачем Правил дорожнього руху, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху України за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Відповідно до ст. 132-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами та тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затверджений наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10 жовтня 2013 року № 1007/1207 (далі - Порядок № 1007/1207) габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування встановлений Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету міністрів України № 879 від 27 червня 2007 року «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - Порядок № 879).

Згідно п.п. 3, 15 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють відповідні підрозділи МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Відповідно до п. 5 Порядку № 1007/1207 працівники відповідних підрозділів МВС під час здійснення габаритно-вагового контролю: здійснюють зупинку транспортних засобів для проведення габаритно-вагового контролю у випадках, передбачених підпунктом 6 пункту 4 цього Порядку, з дотриманням Правил дорожнього руху; здійснюють перевірку у водія великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу наявності дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформленого та виданого в установленому законодавством порядку. У разі відсутності такого дозволу вживають заходів щодо проходження габаритно-вагового контролю таким транспортним засобом; у разі виявлення порушень правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, у тому числі за результатами здійснення їх габаритно-вагового контролю, вживають заходів реагування, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законодавчими актами.

Відповідно до п.п. 16,18 вказаного Порядку №879, габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

При цьому, відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку №879 вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Як вбачається з Дозволу від 26 червня 2019 року № НГ, виданого Відділом безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Донецькій області, на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, а саме: транспортного засобу марки «Volvo», державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом, державний номерний знак НОМЕР_2 , вантаж: обладнання, ширина 3,49 м, із зазначенням маршруту руху, зокрема, «...виїзд на М-14 - М-14 об`їзна Херсону М-14 виїзд на Т-15-13..». строк дії дозволу з 26 червня 2019 року по 03 липня 2019 року (а.с. 5).

Враховуючи те, що позивачу відповідно до вищевказаного дозвільного документу дозволено переміщуватись по автошляху М14, на якому зупинили позивача, на транспортному засобі марки «Volvo», державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом, державний номерний знак НОМЕР_2 , з вантажем: обладнання, шириною 3,49 м, суд апеляційної інстанції не вбачає порушення п.п. 22.5 ПДР України та дійшов висновку про відсутність порушень позивачем вищевказаної норми ПДР.

Що стосується температурного режиму, то зазначена в апеляційній скарзі температура повітря +32 градуса С у м. Миколаєві, не відображена як порушення правил руху в постанові про накладення адміністративного стягнення та документальними підтвердженнями метеорологічного центру.

Інших порушень в постанові відповідача не зазначено, відтак суд апеляційної інстанції не надає оцінку руху позивача по іншому шляху та температурному режиму, оскільки це не було предметом спірної постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 листопада 2019 року у справі № 263/10595/19 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 листопада 2019 року у справі № 263/10595/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова