Справа № 280/2268/19
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 280/2268/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року (головуючий суддя Калашник Ю.В.)

у справі № 280/2268/19

за позовом ОСОБА_1

до Запорізької міської ради

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна іпотечна установа, Національна поліція України, Головне управління Національної поліції в Запорізькій області

про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради, за участю третіх осіб Державної іпотечної установи, Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, в якому просив зобов`язати Запорізьку міську раду забезпечити прийняття у комунальну власність територіальної громади міста Запоріжжя квартиру АДРЕСА_1 в АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що для реалізації права на приватизацію житла позивач звернувся до Запорізької міської ради щодо розроблення проекту рішення «Про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста Запоріжжя наступне майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 та подати вищезазначений проект рішення на розгляд сесії міської ради». Запорізькою міською радою залишено без розгляду заяву позивача, оскільки відповідно до Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» ініціатива щодо передачі майна з державної до комунальної власності територіальної громади може виходити від органу, уповноваженого управляти державним майном, в даному випадку Державна іпотечна установа. Державна іпотечна установа повідомила, що зазначена квартира не перебуває на її балансі та, відповідно, у неї відсутнє право на звернення до Запорізької міської ради з питанням про передачу квартири до комунальної власності, оскільки вона не є власником. Головне управління Національної поліції в Запорізькій області в свою чергу повідомило, що право власності на квартиру зареєстровано за Державною іпотечною службою. З огляду на вказані обставини, позивач вважає, що органи місцевого самоврядування можуть самостійно ініціювати передачу об`єкта права державної власності у комунальну власність та розглянути це питання на пленарному засіданні міської ради, однак відповідач в порушення норм діючого законодавства відмовив у розгляді питання про прийняття до комунальної власності квартири посилаючись на те, що ініціатива передачі щодо комунальної власності може виходити тільки від власника майна.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04.09.2019 в задоволенні позову відмовлено. Суд встановив, що у спірних правовідносинах дії державних органів зумовили неможливість позивача скористатись правом на приватизацію квартири. Разом з тим, не зважаючи на те, що право позивача порушене, суд не встановив підстав для задоволення позову в обраний позивачем спосіб, оскільки відповідно до чинного законодавства для передачі об`єктів державної власності до комунальної власності є обов`язковою наявність згоди власника такого майна - органу, уповноважених управляти державним майном, проте така згода відсутня.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Апеляційна скарга фактично мотивована незгодою з висновками суду першої інстанції, вважає, що органи місцевого самоврядування можуть самостійно ініціювати передачу об`єкта державної власності у комунальну власність та розглянути це питання на пленарному засіданні міської ради.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечує, вважає, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Представниками третіх осіб подано письмові пояснення та відзиви на апеляційну скаргу.

Міністерство внутрішніх справ України в письмових поясненнях зазначає, що предметом розгляду даної справи є саме передання (набуття) права власності, житлових прав особи та їх реалізації, тому справа підлягає розгляду виключно в порядку ЦПК України.

Треті особи - Національна поліція України, Головне управління Національної поліції в Запорізькій області в письмових відзивах на апеляційну скаргу вказують, що позов заявлено не до тієї особи, яка повинна відповідати за ним. Квартира АДРЕСА_3 праві оперативного управління закріплена за ГУМВС України в Запорізькій області, однак державна реєстрація прав на зазначену квартиру до ГУМВС України в Запорізькій області не проведена. Зі сфери управління МВС з балансу територіальних органів і підрозділів МВС у Запорізькій області до сфери управління Національної поліції України на баланс Головного управління Національної поліції в Запорізькій області квартира не передана та на праві оперативного управління не закріплена. Рішенням від 12.08.2019 відмовлено в державній реєстрації права оперативного управління за ГУМВС України в Запорізькій області, оскільки за Державною іпотечною установою зареєстроване право власності, а не право господарського відання. Необхідна для передачі об`єктів державної власності до комунальної власності згода власника такого майна органу, уповноваженого управляти державним майном Державної іпотечної установи відсутня.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Встановлені судом обставини справи полягають в наступному.

14.09.2009 на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05.08.2009 № 832 «Питання забезпечення житлом окремих категорій громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов» Державною іпотечною установою з ТОВ «Агентство нерухомості «СПС-Ріелт» (продавець) укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна (а.с.85-87).

Відповідно до вказаного договору Державною іпотечною установою придбано, зокрема, квартиру АДРЕСА_3 .

12.10.2009 орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» зареєстровано право власності на вказану квартиру за Державною іпотечною установою, форма власності державна, що підтверджено Витягом про реєстрацію права власності, який виданий 12.10.2009, № 24102174 (а.с.89).

Також, у відповідності до інформації, яка міститься у Технічному паспорті квартири АДРЕСА_3 , власником квартири є Державна іпотечна установа (а.с.90).

За розпорядженням голови Ленінської районного адміністрації Запорізької міської ради від 14.01.2010 №23р означена квартира включена до числа службової житлової площі ГУМВС України в Запорізькій області.

14.01.2010 рішенням житлово-побутової комісії (протокол № 1) на наказом ГУМВС України в Запорізькій області № 32 квартира №10 по вул.Розваги, АДРЕСА_2 у м.Запоріжжі виділена позивачу як працівнику Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області (зазначені рішення та наказ затверджено розпорядженням голови Орджонікідзевської районної адміністрації від 15.01.2010 № 17р).

15.01.2010 виконавчим комітетом Запорізької міської ради позивачем виданий ордер № 3 серія «с» на право зайняття службового приміщення за адресою: АДРЕСА_4 .

25.05.2012 на виконання вимог наведеного вище розпорядження Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 № 1665-р та постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.2011 № 855 «Деякі питання передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою» комісією у складі посадових осіб МВС України та Державної іпотечної установи складений акт приймання-передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою, який затверджено Міністром внутрішніх справ України.

Відповідно до цього акту, квартира АДРЕСА_3 , які придбана Державною іпотечною установою, закріплена за нею на праві повного господарського відання та перебуває на її балансі (державна власність), безоплатно передається в управління МВС України. Одночасно також передані Договір купівлі-продажу від 14.09.2009 та технічний паспорт на квартиру (а.с.91).

30.11.2012 Наказом МВС України №1868 наказано, зокрема: закріпити квартири, передані Державною іпотечною установою, на праві оперативного управління за територіальними органами внутрішніх справ; начальникам головних управлінь МВС України в областях - ужити заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів (а.с.97-98).

Як вбачається з матеріалів справи, правовстановлюючі документи на вказану квартиру ГУ УМВС України в Запорізькій області не оформлені (а.с.108).

Відповідно до листа реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції від 22.07.2014 №02-01-24/1508, державна реєстрація оперативного управління за МВС України неможлива, оскільки за договором купівлі-продажу від 14.09.2009 № 349 за Державною іпотечною установою зареєстроване права власності, а не право господарського відання (а.с.35).

Станом на 02.05.2019 згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_3 , зареєстровано за Державною іпотечною установою, форма власності державна.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 25.03.2016 №120 службову житлову площу, яка використовувалась ГУ МВС України в Запорізькій області, закріплено за ГУ НП в Запорізькій області (а.с. 115).

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 24.10.2016 №625/3 квартиру АДРЕСА_3 виключено із числа службової житлової площі ГУНП в Запорізькій області, оскільки відпала потреба у такому її використанні (а.с.16).

01.11.2016 позивачу виданий ордер на квартиру АДРЕСА_3 (а.с.14).

Згідно спільного наказу МВС України та Національної поліції України від 04.06.2018 № 346/902 «Про передачу нерухомого майна в Запорізькій області до сфери управління Національної поліції України» означена квартира зі сфери управління МВС з балансу територіальних органів і підрозділів МВС у Запорізькій області до сфери управління Національної поліції України на баланс Головного управління Національної поліції в Запорізькій області не передана та на праві оперативного управління не закріплена.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про передачу квартири у власність територіальної громади, проте листом від 18.02.2019 відповідач відмовив із зазначенням, що питання передачі квартири до власності територіальної громади буде розглянуто у разі отримання звернення власника квартири щодо її передачі до комунальної власності (а.с.22-23).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення визначених позивачем позовних вимог.

Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно із ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Згідно із ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Водночас, згідно зі ст. 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Основні засади передачі об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об`єктів права комунальної власності у державну власність безоплатно або шляхом обміну визначає Закон України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності».

Статтею 3 цього Закону передбачено, що ініціатива щодо передачі об`єктів права державної та комунальної власності може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, Національної академії наук, інших аналогічних самоврядних організацій, яким передано в користування державне майно (далі - самоврядні організації), місцевих органів виконавчої влади, відповідних органів місцевого самоврядування.

Посилаючись на вказану норму, представник позивача вказує про можливість ініціативи щодо передачі державного майна до комунальної власності саме від органів місцевого самоврядування.

Суд першої інстанції визнав таке твердження помилковим, оскільки за змістом вказаного Закону, який регулює не тільки порядок передачі об`єктів права державної власності у комунальну власність, а й порядок передачі об`єктів права комунальної власності у державну власність, для передачі об`єктів державної власності до комунальної власності є обов`язковою наявність згоди власника такого майна - органу, уповноважених управляти державним майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» ініціатива щодо передачі об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність може виходити відповідно від органів, визначених статтею 3 цього Закону, підприємств, на балансі яких перебувають ці об`єкти, а також господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

Рішення щодо передачі об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність приймаються органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними організаціями за згодою відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за згодою районних або обласних рад.

Положенням про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 1998 року №1482, встановлений порядок безоплатної передачі об`єктів права державної власності із сфери управління міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Фонду державного майна, інших державних органів, які відповідно до законодавства здійснюють функції з управління державним майном, об`єднань підприємств, яким делеговано функції з управління майном підприємств і організацій, заснованих на державній власності (далі - органи, уповноважені управляти державним майном), Національної академії наук, галузевих академій наук, інших установ та організацій, яким державне майно передано у безоплатне користування (далі - самоврядні організації), до сфери управління інших органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій визначає

Пунктом 3 цього Положення також встановлено, що ініціатива щодо передачі об`єктів права державної власності може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій.

Отже, необхідною передумовою передачі державного майна до комунальної власності є згода органу, уповноваженого управляти державним майном.

В спірному випадку згода на передачу квартири АДРЕСА_3 до комунальної власності відповідного органу, уповноваженого управляти державним майном, відсутня, що позивачем не заперечується.

При цьому судом першої інстанції вірно встановлено, що Державною іпотечною установою всупереч нормам законодавства зареєстроване права власності на квартиру, а не право господарського відання, що в подальшому унеможливило реєстрацію будь-яких інших речових прав щодо квартири за МВС України. А з 25.05.2012 - моменту підписання акту приймання-передачі квартири між МВС України та Державної іпотечної установи, МВС України не вжито заходів для оформлення правовстановлюючих документів.

Виходячи з фактичних обставин у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідачем жодних протиправних дій (бездіяльності), які б свідчили про порушення прав позивача у спірних правовідносинах, не вчинено, законодавчо встановлена процедура передачі об`єкта права державної власності до комунальної власності ним не порушена.

Відповідно до положень ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені ст.245 КАС України, а саме: при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково (ч.1 ст.245 КАС України).

Відповідно до ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: пп.3- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; пп.4 - 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; пп.10 - інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;

За правилами ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже вимога про зобов`язання відповідача вчинити певні дії може бути задоволена адміністративним судом у випадку встановлення факту порушення з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень.

В спірному випадку, враховуючи межі заявлених позовних вимог та встановлені у справі обставини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в обраний позивачем спосіб.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 280/2268/19 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко