Справа № 520/10556/19
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 р. № 520/10556/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Заічко О.В.,

при секретареві судового засідання - Мараєвій О.В.,

за участі: представника позивача - Савєльєва В.В.,

представника відповідача - Білоконя С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення- рішення ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Титан", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області № від 24.10.2016 року про донарахування йому 802533,00 грн. податку на додану вартість та штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, прийнятим на підставі висновків акту перевірки. Позивач вважає, що висновки акту перевірки спростовуються наявними у нього первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, які, в свою чергу, свідчать про реальне здійснення спірних господарських операцій по взаємовідносинам з ТОВ «Кінроуд», ТОВ «Аудиторська фірма «Юр-аудит», ТОВ «Техно-промкомплекс», ТОВ «Мейн Фінанс Груп», ПП «Еверест-ХХІ» та їх правомірне відображення підприємством у бухгалтерському та податковому обліку. Таким чином, позивач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення є безпідставним та таким, що підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву, просив її задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, з огляду доводів наданого суду відзиву на позов в контексті того, що зважаючи на наявність матеріалів податкової інформації, кримінальних проваджень щодо контрагентів позивача та з наданих до перевірки документів, не підтверджено фактичне здійснення спірних господарських операцій, що призвело до завищення підприємством податкового кредиту по цим взаємовідносинам. Таким чином, відповідач вважає, що позовні вимоги є безпідставними та помилковими, а тому не підлягають задоволенню.

У своїй відповіді на відзив та у додаткових поясненнях позивач посилався на звіти про фінансові результати підприємства в підтвердження зростання загального обсягу доходу від продажу товарів, на звіти про результати маркетингових досліджень та інші первинні документи в підтвердження фактичного здійснення спірних господарських операцій, їх доцільності та пов`язаності з господарською діяльністю підприємства.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що контролюючим органом проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" (далі ТОВ "Титан") з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, за результатами якої складений акт № 232/20-40-14-03-08/30588785 від 18.05.2016р. (т. 1 а.с. 13-144).

Відповідно до висновків акту перевірки № 232/20-40-14-03-08/30588785 від 18.05.2016р., зокрема, встановлені наступні порушення ТОВ "Титан":

- п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 392916 за 2015 рік;

- п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 565803 грн., у тому числі за вересень 2014 року у сумі 48344 грн., за листопад 2014 року у сумі 52339 грн., за січень 2015 року у сумі 4772 грн., за березень 2015 року у сумі 254332 грн., за серпень 2015 року у сумі 10376 грн., за листопад 2015 року на загальну суму 195640 грн.;

- п. 3.5 п. 3, п. 2.8 п. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637, а саме встановлено перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах на суму 49077,71 грн.

Не погодившись з вказаними висновками акту перевірки, позивачем були надані до Головного управління ДФС у Харківській області заперечення від 07.07.2016 року №44-2 (т. 1 а.с. 145-148), за результатами розгляду яких листом від 15.07.2016 року №4023/10/20-40-14-03-17 (т. 1 а.с. 149-150) висновки акту перевірки залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.07.2016 року на підставі зазначених висновків акту перевірки контролюючим органом винесені наступні податкові повідомлення-рішення: № , №, №.

Вказані податкові повідомлення-рішення позивачем оскаржено до ДФС України, рішенням якого від 19.10.2016 року № 22569/6/99-99-11-01-01-25 скарга ТОВ «Титан» була задоволена частково: частково скасоване податкове повідомлення-рішення № в частині застосування штрафної санкції в сумі 73634,50 грн.; частково скасоване податкове повідомлення-рішення № в частині зменшення податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинах із ТОВ «Арома Інтер Ойл», ТОВ «Канцопт і компанія», ТОВ «Красота та здоров`я» і у відповідній частині фінансові санкції, скасоване податкове повідомлення-рішення № про донарахування податку на прибуток по операціях за період 2015 рік, щодо яких підтверджено здійснення оплати по взаємовідносинам з ТОВ «Техно-промкомплекс» та ТОВ «Мейн Фінанс Груп» (т. 1 а.с. 152-166).

На виконання рішення Голови ДФС України від 19.10.2016 року № 22569/6/99-99-11-01-01-25 та на підставі акту № 232/20-40-14-03-08/30588785 від 18.05.2016 року, ГУ ДФС у Харківській області прийняло податкове повідомлення-рішення № від 24.10.2016 року про донарахування ТОВ «Титан» 535022,00 грн. ПДВ та 267511,00 грн. штрафних санкцій (т. 1 а.с. 11-12).

Як вбачається з матеріалів справи, вказане податкове-повідомлення рішення позивач отримав 13.06.2019 року за письмовим запитом, що підтверджується листом Головного управління ДФС у Харківській області №29444/10/20-40-14-01-15 від 13.06.2019 року від 13.06.2019 року (т. 1 а.с. 10).

Позивач, не погодившись з зазначеним рішенням, звернувся до суду за його оскарженням.

По суті виявлених порушень суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для встановлення в акті перевірки порушень позивачем податкового законодавства та як наслідок прийняття контролюючим органом спірного податкового повідомлення-рішення стали висновки про завищення ТОВ "Титан" податкового кредиту з ПДВ на загальну суму 535022 грн. за перевіряємий період, по господарським взаємовідносинам з ТОВ «Кінроуд», ТОВ «Аудиторська фірма «Юр-аудит», ТОВ «Техно-промкомплекс», ТОВ «Мейн Фінанс Груп», ПП «Еверест-ХХІ», за відсутності факту реального здійснення цих господарських операцій, при наявності матеріалів податкової інформації та кримінальних проваджень щодо контрагентів позивача.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України - для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон), в редакції, яка діяла в період, що перевірявся, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону, в редакції, яка діяла в період, що перевірявся, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ;зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції, яка діяла в період, що перевірявся, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, в редакції, яка діяла в період, що перевірявся, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в редакціях, які діяли в період, що перевірявся: податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті (в редакції до внесення змін Законом України № 643-VIII від 16.07.2015); податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті (в редакції до внесення змін Законом України № 609-VIII від 15.07.2015); податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку) (в редакції до внесення змін Законом України № 71-VIII від 28.12.2014).

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в редакціях, які діяли в період, що перевірявся: не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (в редакції до внесення змін Законом України № 71-VIII від 28.12.2014); не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (в редакції після внесення змін Законом України № 71-VIII від 28.12.2014).

Суд також зазначає, що відповідно до п. 201.1, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в редакціях, які діяли в період, що перевірявся: платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (в редакції до внесення змін Законом України № 71-VIII від 28.12.2014); платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (в редакції до внесення змін Законом України № 643-VIII від 16.07.2015); платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (в редакції до внесення змін Законом України № 909-VIII від 24.12.2015).

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Титан" було укладено Договір № 1 від 06.01.2014 року з ТОВ «Техно-промкомплекс» про проведення маркетингових послуг (т. 1 а.с. 167-170). За умовами вказаного договору та додаткових угод

ТОВ «Техно-промкомплекс» надає результати дослідження письмово у електронному та

друкованому вигляді. Підготовка звіту: з 01.02.2015 по 28.02.2015. Звіт в електронному вигляді передається Виконавцем Замовнику любим способом (на СД, у вигляді файлу, на флеш-носії, на електронну адресу та іншим).

На виконання умов договору та додаткових угод до нього №№1-19 від 06.01.2014 року (т. 1 а.с 173-174, 177-178, 181-182, 185-186, 189-190, 193-194, 197-198, 201-202, 205-206, 209-210, 213-214, 217-218, 221-222, 225-226, 229-230, 233-234, 237-238, 241-242, 245-246), ТОВ «Техно-промкомплекс» були виконані маркетингові дослідження на користь ТОВ «Титан», які, відповідно до актів приймання-передачі робіт (надання послуг) №№1-19 від 27.03.2015 року (т. 1 а.с. 171-172, 175-176, 179-180, 183-184, 187-188, 191-192, 195-196, 199-200, 203-204, 207-208, 211-212, 215-216, 219-220, 223-224, 227-228, 231-232, 235-236, 239-240, 243-244), отримані в березні 2014 року.

Згідно наданих позивачем до суду звітів про результати маркетингових досліджень, виконаних ТОВ «Техно-промкомплекс» на користь ТОВ "Титан", копії яких приєднано до матеріалів справи , відображено зміст маркетингових послуг щодо аналізу ринку продажу та реклами косметики по уходу за новонародженими, одноразових підгузків, ефірних масел, засобів по уходу за порожниною рота, дитячого харчування, засобів по уходу за немовлятами, засобів для вагітних та годуючих мам, антицелюлітних засобів, засобів для глибокої очистки обличчя та масок, засобів для депіляції, засобів по уходу за зубними протезами, засобів жіночої гігієни, засобів по уходу за шкірою обличчя, засобів по уходу за шкірою рук та тіла, засобів по уходу за проблемною шкірою, засобів інтимної гігієни, зубних паст, зубних щіток, засобів після бриття, а також інформація про дослідження ринку, динаміки продажу, прогнози та інше.

Отримані від ТОВ «Техно-промкомплекс» податкові накладні №№5-23 від 27.03.2015 року (т. 2 а.с. 1-19), були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних та включені підприємством до складу податкового кредиту відповідного періоду, що не заперечується сторонами по справі та підтверджується витягом з Єдиного реєстру податкових накладних №318504 (т. 1 а.с. 247-250).

Розрахунки за цим договором були здійснені ТОВ «Титан» в повному обсязі шляхом перерахування на рахунок ТОВ «Техно-промкомплекс» в 2015 році, що підтверджується платіжними дорученнями №2276 від 09.04.2015 року, №3467 від 04.06.2015 року, №3537 від 08.06.2015 року, №3597 від 10.06.2015 року, №3639 від 11.06.2015 року, №3685 від 12.06.2015 року, №3706 від 15.06.2015 року, №4179 від 06.07.2015 року, №4224 від 08.07.2015 року, №4239 від 09.07.2015 року, №4282 від 10.07.2015 року, №4308 від 13.07.2015 року (т. 3 а.с. 19-24).

Також, 27.08.2015 року між ТОВ «Титан» та ТОВ «Мейн Фінанс Груп» було укладено Договір № 7 про надання послуг з проведення промоакцій, розповсюдження інформаційних листівок, метою отримання яких є збільшення попиту покупців на товари, що реалізуються в аптеках Товариства (т. 2 а.с. 20-22).

Отримання та надання цих послуг в жовтні 2015 року підтверджено актом наданих послуг №ОУ-1106/02 від 06.11.2015 року, звітами про надані послуги та виконані роботи по розповсюдженню інформаційних листівок та проведенню промоакцій від 06.11.2015 року (т. 2 а.с. 25, 27-31)

Так, на виконання зобов`язань по договору від 27.08.2015 року №7 та додаткової угоди до нього №1 від 28.09.2015 року (т. 2 а.с. 23-24) ТОВ «Мейн Фінанс Груп» у жовтні 2015 року розробило дизайн інформаційних листівок, копії макетів яких приєднано до матеріалів справи та виготовило їх у кількості 2121000 примірників, вартістю 0,295 грн. за примірник. Листівки розповсюджувались щоденно у період з 01.10.2015 по 29.10.2015 за адресами місцезнаходження аптек ТОВ «Титан». У розповсюдженні листівок приймало участь від 60 до 66 осіб щоденно. Під час проведення промоакцій розповсюджувачі ТОВ «Мейн Фінанс Груп» використовували фірмовий одяг з нанесеним логотипом ТМ «Здоров`я». Послуги виконано якісно та у встановлений строк згідно з умовами договору. Сторони претензій один до одного не мають.

З наданих до суду макетів інформаційних листівок можливо встановити інформацію про товар, яка була розповсюджена. Крім того, зі змісту вказаного договору (п. 3.1. договору), ТОВ «Мейн Фінанс Груп» самостійно виготовляє та розповсюджує власними силами інформаційні листівки серед громадян, без передачі цих листівок на баланс ТОВ «Титан».

ТОВ «Титан» податкову накладну по контрагенту ТОВ «Мейн Фінанс Груп» №15 від 06.11.2015 року (т. 2 а.с. 26) включено до реєстрів отриманих податкових накладних, а суму ПДВ включено до складу податкового кредиту відповідного періоду, що не заперечується сторонами по справі та підтверджується витягом з Єдиного реєстру податкових накладних №318504 (т. 1 а.с. 247-250).

Оплата за отримані послуги за вказаним договором підтверджується платіжними дорученнями №7234 від 30.11.2015 року, №7390 від 07.12.2015 року, №7396 від 07.12.2015 року, №7435 від 08.12.2015 року, №7483 від 11.12.2015 року, №7585 від 16.12.2015 року, №5051 від 14.12.2015 року, №5085 від 15.12.2015 року, №7650 від 21.12.2015 року, №7602 від 17.12.2015 року, №7625 від 18.12.2015 року (т. 3 а.с. 12-18).

Крім того, в підтвердження наявності впливу придбаних у ТОВ «Техно-промкомплекс» маркетингових послуг та у ТОВ «Мейн Фінанс Груп» послуг з розповсюдження листівок на результати господарської діяльності ТОВ «Титан» до суду надано звіти про фінансові результати за 2014, 2015 та 2016 роки, копії яких приєднано до матеріалів справи, згідно яких обсяг доходу від реалізації продукції ТОВ «Титан» зростав з року в рік та склав: за 2014 рік 347270000,00 грн., за 2015 рік 408119000,00 грн., за 2016 рік 436493000,00 грн. (без врахування ПДВ).

Також, ТОВ «Титан» було укладено договір №01/10 від 01.10.2014 року про надання аудиторських і бухгалтерських послуг ТОВ «Аудиторська фірма «Юр-аудит» (т. 2 а.с. 32-35).

На виконання умов вказаного договору ТОВ «Аудиторська фірма «Юр-аудит» надані аудиторські та бухгалтерські послуги, що підтверджується актами прийому-передачі наданих послуг №№1-7 від 28.11.2014 року (т. 2 а.с. 36, 38, 40, 42, 44, 46, 48).

ТОВ «Титан» податкові накладні №№4-10 від 28.11.2015 року по контрагенту ТОВ «Аудиторська фірма «Юр-аудит» (т. 2 а.с. 37, 39, 41, 43, 45, 47, 49) включено до реєстрів отриманих податкових накладних, а суму ПДВ включено до складу податкового кредиту відповідного періоду, що не заперечується сторонами по справі та підтверджується витягом з Єдиного реєстру податкових накладних №318504 (т. 1 а.с. 247-250).

Оплата за отримані послуги за вказаним договором підтверджується платіжними дорученнями № 1812.0 від 07.05.2015 року, № 2880 від 12.05.2015 року., № 2165.0 від 02.06.2015 року (т. 3 а.с. 6-8).

У судовому засіданні представником позивача надані пояснення про те, що ТОВ «Титан» в своєму штаті ніколи не мав власного аудитора, хоча підприємство у перевіряємому періоді мало значний обсяг продажу та кількість працівників. Тому, підприємство вимушено використовувати послуги сторонньої аудиторської фірми для забезпечення своєї діяльності, насамперед бухгалтерського обліку. Обмін інформацією між ТОВ «Аудиторська фірма «Юр-аудит» та ТОВ «Титан» при виконанні вказаного договору, консультації з правових питань відбувались в телефонному режимі, засобами електронного зв`язку та шляхом передачі документів чи їх копій кур`єрами. Також, представником позивача зазначено, що придбання аудиторських та бухгалтерських послуг, в тому числі консультацій, у ТОВ «Аудиторська фірма «Юр-аудит» допомогло позивачу мінімізувати можливі шкідливі для себе наслідки у господарській діяльності, оскільки аудиторська та бухгалтерська діяльність будь-якого підприємства має за мету забезпечення стабільної роботи підприємства, правильний та законний бухгалтерський облік всіх фінансово-господарських операцій, захист прав та законних інтересів фірми у взаємовідносинах з органами влади та іншими підприємствами.

Також, ТОВ «Титан» мало господарські взаємовідносини з ПП «Еверест-ХХІ» щодо надання рекламних послуг, виготовлення і монтаж повного кольорового друку, що підтверджується рахунками-фактурою №11/12-01 від 11.12.2014 року, №08/12-01 від 08.12.2014 року, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.12.2014 року № 30/12-01, № 19/01-01 (т. 2 а.с. 52-55).

ТОВ «Титан» податкові накладні №1 від 15.12.2014 року, №2 від 15.12.2014 року по контрагенту ПП «Еверест-ХХІ (т. 2 а.с. 56-57) включено до реєстрів отриманих податкових накладних, а суму ПДВ включено до складу податкового кредиту відповідного періоду, що не заперечується сторонами по справі та підтверджується витягом з Єдиного реєстру податкових накладних №318504 (т. 1 а.с. 247-250).

Оплата за проведені роботи в повному обсязі підтверджується платіжними дорученнями від 15.12.2014 року №8457 на суму 16821 грн., від 15.12.2014 року №8470 (т. 3 а.с. 5).

У судовому засіданні представником позивача надані пояснення про те, що отримання підприємством рекламних послуг було необхідне для рекламування товару, який реалізується через аптечну мережу позивача.

Також, ТОВ «Титан» було укладено договір поставки № 10/09-06 від 10.09.2014 року з ТОВ «Кінроуд» (т. 2 а.с. 60-63), відповідно до умов якого ТОВ «Титан» придбало біоактивні добавки, інші товари нелікарської форми, що підтверджується видатковою накладною №РН-0930/01 від 30.09.2014 року, заявкою постачальнику №1/09 від 19.09.2014 року, податковою накладною №41 від 30.09.2014 року, товарно-транспортною накладною від 30.09.2014 року №0930/01 (т. 2 а.с. 64-67).

ТОВ «Титан» зазначену податкову накладну по контрагенту ТОВ «Кінроуд» включено до реєстрів отриманих податкових накладних, а суму ПДВ включено до складу податкового кредиту відповідного періоду, що не заперечується сторонами по справі та підтверджується витягом з Єдиного реєстру податкових накладних №318504 (т. 1 а.с. 247-250).

Оплату за придбаний товар за вказаним договором здійснено в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями: № 580.0 від 10.02.2015 року на 122553,80 грн., № 593.0 від 11.02.2015 року на 100000,00 грн., № 937 від 16.02.2015 року на 67510,43 грн. (т. 3 а.с. 9-11).

Оцінивши зазначені правочини за правилами ст. 90 КАС України, суд зазначає, що такі укладені між правоздатними та дієздатними юридичними особами, за формою та змістом не суперечать закону, предметом спірних правочинів не є речі, що обмежені в цивільному обороті.

Отже, дані договори визнаються судом належним та допустимим доказом наявності між позивачем та контрагентами позивача факту вчинення правочинів в розумінні ст.202 Цивільного кодексу України.

Суд також зазначає, що згідно ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Доказів повернення коштів до контрагентів позивача після їх перерахування, наявності у позивача та його контрагентів спільного інтересу щодо фіктивного отримання коштів за отриманий товар, надані послуги (що могло б мати місце у разі пов`язаності цих осіб), в матеріалах справи не міститься. За правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов`язань такого платника. Отже, наявність факту (і це не заперечується сторонами) про належну оплату товару (послуг) визнаються судом належними та допустимими доказами реальності вчинених між позивачем та контрагентами позивача господарських операцій.

На час укладання договорів, що не спростовується контролюючим органом та підтверджується відомостями з ЄДРПОУ та відомостями Мінюсту (т. 2 а.с. 176-193), контрагенти позивача були платниками ПДВ згідно чинного законодавства та належним чином зареєстровані у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, тобто мали достатній об`єм правоздатності для укладення спірних угод.

Оглянуті судом первинні документи не мають таких дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Податкового кодексу України та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, зазначені документи призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

У ході розгляду справи відповідачем за правилами ч.2 ст.77 КАС України не спростовано достовірності відомостей цих первинних документів.

Отже, рух активів у процесі здійснення господарських операцій, отримання економічної вигоди ТОВ «Титан», наявність спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарських операцій, є свідченням про спричинення господарськими операціями реальних змін майнового стану платника податків. А відповідно свідчить про реальність (фактичність) операцій та засвідчення їх відповідними документами первинного та податкового обліку.

Окрім цього, згідно з рішенням ДФС України від 19.10.2016 року № 22569/6/99-99-11-01-01-25 (т.1 а.с. 152-166), було скасоване податкове повідомлення-рішення № про донарахування податку на прибуток - по операціях 2015 року, щодо яких підтверджено оплати на користь ТОВ «Техно-промкомплекс» та ТОВ «Мейн Фінанс Груп». Тобто, фактично рішенням ДФС України не підтверджено нереальність (фактичне не здійснення) спірних господарських операцій з ТОВ «Техно-промкомплекс» та ТОВ «Мейн Фінанс Груп».

Також, вказаним рішенням ДФС України встановлено, що висновки акта перевірки стосовно завищення податкового кредиту з ПДВ та витрат сформованих ТОВ «Титан», зокрема, по взаємовідносинах з ПП «Еверест-ХХІ», не забезпечені належною доказовою базою, є передчасними, а отже підлягають скасуванню.

Стосовно посилань відповідача на податкову інформацію відносно контрагента позивача - ТОВ «Техно-промкомплекс», зокрема, щодо кількості працюючих на цьому підприємстві 1 особа, суд зазначає, що вказане не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем (замовником), оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Таку ж правову позицію підтримано Верховним Судом, зокрема, у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №804/4787/16.

Окрім цього, контрагент позивача не позбавлений можливості залучати в якості субпідрядників до зазначених робіт інших юридичних осіб.

Стосовно посилань відповідача на податкову інформацію відносно ТОВ «Кінроуд» щодо здійснення ним безтоварних операцій з продажу/придбання товарів (робіт, послуг) підприємствам - покупцям/постачальникам, які в дійсності не реалізовувалися/придбавалися вказаними підприємствами, а лише полягали в документальному їх оформленні з метою ухилення від сплати податків та обов`язкових платежів, а також на зустрічну звірку з ТОВ «Кінроуд», за результатами якої не підтверджено взаємовідносин з підприємствами покупцями за липень-вересень 2014 року, суд зазначає наступне.

Вказану інформацію в підтвердження нереальності господарської операції суд не може брати до уваги, оскільки така містить лише загальну оцінку господарської діяльності контрагента позивача та його постачальників/покупців, без оцінки їх спільної діяльності, зокрема, щодо реальності здійснення досліджуваних господарських операцій.

Крім того, в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" позивач та контрагенти позивача є окремими суб`єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак позивач та його контрагенти є окремими платниками податку на додану вартість.

За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного суб`єкта господарювання в частині виконання вимог Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" має також індивідуальний характер.

Отже, покладення у вину позивача з боку відповідача не виконання його контрагентами вимог Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" суперечить вимогам діючого законодавства України.

Також, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених спірних операцій, платник не може відповідати за порушення, допущені контрагентом, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи. Проте, посадовими особами відповідача під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.

Таку ж правову позицію підтримано Верховним Судом, зокрема, у постанові від 24 квітня 2018 року у справі №826/4571/16.

Окрім цього, чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Так, у відповідності до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що свідчить про те, що, у разі коли контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо неплатника, а не інших осіб, у т.ч. його контрагентів. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених ним у ціні товару (послуг) відповідних сум до складу податкового кредиту з ПДВ, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таку ж правову позицію підтримано Верховним Судом у постановах, зокрема, від 24 січня 2018 року у справі №824/942/13, від 14 березня 2018 року у справі №803/1198/16.

Отже, суд не може покласти в основу судового рішення обґрунтування контролюючого органу щодо обставин нереальності господарських операцій по взаємовідносинам з ТОВ «Техно-промкомплекс» та ТОВ «Кінроуд», оскільки такі ґрунтуються виключно на припущеннях і у своїй сукупності не можуть беззаперечно підтверджувати такі обставини.

Щодо посилань відповідача на наявність кримінальних проваджень за №0000117 по контрагентам ТОВ «Техно-промкомплекс» та ТОВ «Мейн Фінанс Груп», суд зазначає наступне.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

Отже, чинним законодавством України визначено документ, на підставі якого встановлюється вина особи та виникає можливість встановити ті чи інші факти, які впливають на відносини між суб`єктами господарювання, а також на податкові зобов`язання платника податку в розрізі ведення господарської діяльності з контрагентом, посадову особу якого притягнуто до кримінальної відповідальності.

Відповідно до частини 6 статті 78 КАС України тільки вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративний правопорушення, які набрали законної сили, звільняють сторону процесу від доказування фактів вчинення діяння та особи, яка його вчинила.

Тобто, матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях не мають преюдиційного значення та правової сили та підлягають доказуванню на рівні з іншими обставинами справи та не можуть розглядатись як обов`язкові відповідно до частини 6 статті 78 КАС України.

Під час судового розгляду справи відповідачем не надано жодних доказів щодо наявності вироків суду у кримінальних справах відносно посадових осіб контрагентів позивача, згідно яких можливо було б прослідкувати причинно-наслідковий зв`язок між вчиненими кримінальними правопорушеннями контрагентів та діяльністю позивача в частині виконання вимог податкового законодавства України.

Таким чином, надаючи оцінку всім наявним в матеріалах справи договорам, видатковим накладним, актам надання послуг (виконаних робіт) та іншим первинним документам, якими позивач доводить перед судом реальність здійснення господарських операцій, суд, досліджуючи їх, встановлює наявність обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку ТОВ "Титан" та його контрагентів, на підставі яких позивачем було сформовано відповідний податковий кредит.

Виходячи з вищевказаного, суд вважає, що висновки акту перевірки про завищення ТОВ "Титан" податкового кредиту з ПДВ на загальну суму 535022 грн. за перевіряємий період, по господарським взаємовідносинам з ТОВ «Кінроуд», ТОВ «Аудиторська фірма «Юр-аудит», ТОВ «Техно-промкомплекс», ТОВ «Мейн Фінанс Груп», ПП «Еверест-ХХІ», за відсутності факту реального здійснення цих господарських операцій, є необґрунтованими та безпідставними, а податкове повідомлення-рішення, прийняте на його підставі, - протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано належних доказів на обґрунтування правомірності винесення відносно ТОВ "Титан" податкового повідомлення - рішення № від 24.10.2016 року.

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" (вул. Дніпропетровська, буд. 223, к. 8-8,м. Мерефа, Харківський район, Харківська область,62472, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про скасування податкового повідомлення-рішення -задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 24.10.2016 року № повністю на суму 802533,00 грн., яке винесено відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" (вул. Дніпропетровська, буд. 223, к. 8-8,м. Мерефа, Харківський район, Харківська область,62472, ) витрати по оплаті судового збору у розмірі 12037,99 грн. ( дванадцять тисяч тридцять сім гривень 99 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 26 грудня 2019 року.

Суддя Заічко О.В.