Справа № 826/5424/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 грудня 2019 року № 826/5424/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (письмового провадження) адміністративну справу

за позовомГоловного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області
до третя особа Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" Офіс великих платників податків ДФС
простягнення заборгованості у розмірі 132740,00 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної фіскальної служби України у Львівській області звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до Державного бюджету України коштів за податковим боргом з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника в розмірі 132 740,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що за Бориславська центральна база виробничого обслуговування ПАТ «Укрнафта», обліковується податковий борг на загальну суму 132 740,00 грн. Вказана сума податкового боргу платником податку добровільно погашена не була, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.05.2018 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує, вказавши, що по-перше, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення боргу після спливу 1095 денного строку з дня його виникнення; по-друге позивач, на думку відповідача, не є органом стягнення по відношенню до позивача. Також зазначено, що сформована позивачем податкова вимога від 06.05.2015 року №128-13 є протиправною та не може підтверджувати право позивача на звернення до суду. Крім того наголошено, що податковий борг з податку на прибуток приватних підприємств за 20 рік обліковується за ПАТ «Укрнафта» як юридичною особою, а не за її структурними підрозділами.

31 травня 2018 року через канцелярію суду відповідачем подано заяву про залучення Офісу великих платників Державної фіскальної служби до участі в справі №826/5424/18 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Третя особа не скористалась правом для надання пояснень по суті заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" перебуває на обліку як платник податків у Офісі великих платників податків ДФС.

Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» зареєстроване Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією як суб`єкт підприємницької діяльності юридична особа (свідоцтво про державну реєстрацію серія А01 №795047), про що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців зроблено запис від 27.10.2004 року за номером 0002352.

Відповідно до довідки про взяття на облік платника податків від 01.04.2011 року №360/29-019 товариство відповідача взято на облік в органах державної податкової служби 28.11.1997 року за №182.

Зареєстроване місцезнаходження суб`єкта господарювання - юридичної особи ПАТ "Укрнафта" є: м. Київ, пров. Несторівський, 3-5.

Нафтогазовидобувне управління «Полтаванафтогаз» (ідентифікаційний код 22525915) Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» () за організаційно-правовою формою є філією (інший відокремлений підрозділ) без права юридичної особи, головне підприємство - ПАТ «Укрнафта».

Бориславська центральна база виробничого обслуговування ПАТ «Укрнафта» знаходиться у м. Борислав, вул.. Шевченка, буд 77/А, Львівська область. Зареєстроване як платник податків та перебуває на обліку в Дрогобицькій ОДПІ Львівської області.

На час звернення позивача до суду за філією відповідача обраховується податковий борг у загальному розмірі 132740,00 грн., який виник в результаті несплати самостійно задекларованих грошових зобов`язань з податку на прибуток.

З огляду на те, що вказаний податковий борг, станом на 29.03.2018 року відповідачем не сплачено, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Визначення податкової декларації, порядок її складення і подання до органів державної податкової служби, внесення змін до податкової звітності регулюється главою 2 розділу 2 Податкового кодексу України.

Так згідно пункту 49.1 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків.

Строки подання податкових декларацій за базові звітні (податкові) періоди встановлені пунктом 49.18 статті 49 Податкового кодексу України, а саме: податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця, та за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Відповідач як платник податків подав позивачу податкову декларацію з податку на додану вартість, в якій самостійно визначив суму грошових зобов`язань із вказаного податку.

Згідно п.56.11 ст.56 Податкового кодексу України податкові зобов`язання самостійно визначені відповідачем як платником податків у вищезазначених податкових деклараціях оскарженню не підлягають, тобто вважаються узгодженими з дати подання податкових декларацій.

Протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації (пункт 57.1 статті 57 Податкового кодексу України).

Виходячи із вказаних норм Податкового кодексу України суд дійшов висновку, що відповідач протягом 10 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця повинен сплатити узгоджені суми податкових зобов`язань з вказаних податків, згідно поданих декларацій, але не зробив цього.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.1 статті 59 Податкового кодексу України).

Тобто, у контролюючого органу право надсилання податкової вимоги виникає у разі несплати платником податку саме узгодженої суми податкового зобов`язання.

Податкова вимога надсилається також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

На підставі вимог пункту 59.4 статті 59 Податкового кодексу України позивачем на адресу відповідача надіслано податкову вимогу від 06.05.2015 року №128-13, що не заперечується відповідачем.

Оскільки у відповідача безперервно була наявна податкова заборгованість, контролюючим органом повторно вимога не надсилалась.

Станом на час розгляду справи доказів про сплату відповідачем податкових зобов`язань не надано, як і не надано доказів щодо оскарження вищевказаної податкової вимоги.

Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно з пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України визначено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Відповідно до пункту 95.4 статті 95 ПК України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що стягнення грошових коштів з рахунків платника податків, продаж майна такого платника, що перебуває в податковій заставі та стягнення коштів за рахунок готівки платника податків - заходи адміністрування податків та зборів, спрямовані на погашення податкового боргу, що вчиняються органами стягнення.

У зв`язку з тим, що відповідачем не було сплачено узгоджену суму самостійно визначеного податкового зобов`язання в повному обсязі у строки встановлені Податковим кодексом України, такі податкові зобов`язання є податковим боргом.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За наявності встановлених обставин та письмових доказів у справі, матеріалами справи підтверджено, що обставина, яка зумовила звернення до суду з даним позовом, є несплата платником самостійно визначених податкових зобов`язань у встановлений строк, а також беручи до уваги дотримання передбаченого строку для звернення із поданням, суд дійшов висновку щодо правомірності заявленого позову.

Разом з тим суд зазначає, що згідно з пунктом 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, його територіальні органи.

За змістом пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

З аналізу зазначених положень випливає, що контролюючим органом (якому надано повноваження, зокрема, надіслати платникові податкову вимогу) є центральний орган доходів і зборів, будь-який його територіальний орган як за місцем основного обліку платника, так за місцем його неосновного обліку (у тому числі за місцем реєстрації його підрозділів, знаходженням майна тощо), який здійснює адміністрування будь-якого виду податку.

Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Вищого адміністративного суду України викладені у постанові від 16 лютого 2016 року у справі №826/11519/15.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Підстави для розподілу судових витрат в силу положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

З огляду на викладене та керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до Державного бюджету України кошти за податковим боргом з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника в розмірі 132 740,00 грн.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа