Справа № 200/7070/19-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року справа №200/7070/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Казначеєва Е.Г., Сіваченка І.В.,

секретар Сізонов Є.С.,

за участі позивача ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Слов`янського міського відділу (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) ГУ МВС України в Донецькій області та Овчаренка Олега Олексійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 200/7070/19-а (головуючий І інстанції Бабаш Г.П., повний текст складено 21.10.2019р. в м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Донецькій області, Слов`янського МВ (з обслуговування м. Слов`янська та Слов`янського району) ГУ МВС України в Донецькій області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: зобов`язати Слов`янський МВ (з обслуговування м. Слов`янська та Слов`янського району) ГУ МВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити заробітну плату ОСОБА_1 за період з 22.03.2018 року по 20.06.2018 року, із розрахунку 61 робочий день х 208 гривен 97 копійок = 12 748 гривен 17 копійок; визнати протиправними дії Головного управління МВС України в Донецькій області щодо відмови нарахувати ОСОБА_1 при звільнені всі дні невикористаних відпусток за 2015 рік, 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік; зобов`язати Головне управління МВС України в Донецькій області нарахувати ОСОБА_1 при звільнені всі дні невикористаних відпусток за 2015 рік, 2016 рік, 2017 рік та за 2018 рік; зобов`язати Слов`янський МВ (з обслуговування м. Слов`янська та Слов`янського району) ГУ МВС України в Донецькій області нарахувати та виплати ОСОБА_1 при звільнені, компенсацію за невикористані щорічні відпустки за 2015 рік, 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік, із розрахунку 121 (дні не використаної щорічної відпустки) х 208 гривен 97 копійок = 25 285 гривень 37 копійок, та допомогу на оздоровлення за 2015-2018 роки, в сумі 25 285 гривень 37 копійок; зобов`язати Головне управління МВС України в Донецькій області та Слов`янський MB (з обслуговування м. Слов`янська та Слов`янського району) ГУ МВС України в Донецькій області надати протягом одного місяця, з дня набрання рішення суду законної сили, звіт про виконання судового рішення (а.с. 104-105).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.06.2018 року його було звільнено зі служби в ГУ МВС України в донецькій області. У вересні 2018 року позивачу виплачені грошові кошти у вигляді заробітної плати, вихідної допомоги, проте жодних відомостей щодо проведення розрахунку при звільненні він не отримував. На його заяву у березні 2018 року, позивач у квітні 2018 року отримав довідку щодо грошового забезпечення згідно рішення суду. Позивач не погоджується з розрахунками, відображеними у відповідній довідці. Крім того, вважає, що при здійсненні розрахунку не була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога та компенсація за невикористані відпустки за 2015, 2016, 2017, 2018 роки та допомога на оздоровлення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 позов задоволено частково.

Зобов`язано Слов`янський МВ (з обслуговування м. Слов`янська та Слов`янського району) ГУ МВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 22.03.2018 року по 20.06.2018 року із застосовуванням розміру мінімальної заробітної плати на 2018 рік 3723 грн. (з урахуванням раніше виплачених сум).

Зобов`язано Слов`янський МВ (з обслуговування м. Слов`янська та Слов`янського району) ГУ МВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2018 рік із розрахунку 16 діб. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Не погодившись з судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позову, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обгрунтовує посиланням на Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», КЗпП, Закон України «Про відпустки», зазначає, що відпустки за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки не були ним використані з незалежних від нього обставин, тому вважає, що, враховуючи визначену судовими рішеннями середню заробітну плату в сумі 208,97 грн., повинна бути нарахована та виплачена компенсація за невикористані щорічні відпустки в сумі 96*208,97 грн.=20061,12 грн. Також зазначає, що судом першої інстанції при розгляді питання щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення суд не врахував позицію викладену в рішеннях Першого апеляційного адміністративного суду.

Відповідачем - Слов`янським міським відділом (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) ГУ МВСУ в Донецькій області також подана апеляційна скарга, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині задоволення позову, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що спірні правовідносини регулюються спеціальним законодавства та норми КЗпП України у даному випадку на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ не поширюються. Грошове забезпечення позивачу за період з 22.03.2018 по 20.06.2018 нараховано згідно Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС від 31.12.2007 року № 499. Сума перерахована 06.09.2018 на особистий рахунок позивача. Компенсація за невикористану відпустку у кількості 16 діб в сумі 646,67 грн. перерахована платіжним дорученням № 27 від 05.08.2019 року із відрахуванням обов`язкових податків та зборів. Звертає увагу суду, що оскільки фінансування Слов`янського МВ який перебуває в стані припинення не передбачено взагалі та не здійснюється, то зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 22.03.2018 по 20.06.2018 із застосуванням розміру мінімальної заробітної плати на 2018 рік 3723 грн. суперечить законодавству. Позивач у цей період фактично не працював.

Під час апеляційного розгляду позивач підтримав доводи апеляційної скарги. Представники відповідача до суду не прибули.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

В період з 15.08.2003 року по 06.11.2015 року працював в органах внутрішніх справ.

06.11.2015 року згідно наказу №385 о/с ГУ МВС України в Донецькій області позивача звільнено з ОВС відповідно п. 64 «г».

11.04.2018 року, на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21.03.2018 року наказом №7 о/с лк ГУ МВС України в Донецькій області пункт наказу №385 о/с від 06.11.2015 року ГУ МВС України в Донецькій області скасовано в частині звільнення та поновлено з 07.11.2015 року: капітана міліції ОСОБА_1 на посаді начальника відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, слідчого відділу Слов`янського міського відділу (з обслуговування міста Слов`янська та Слов`янського району).

20.06.2018 року наказом ГУ МВС України в Донецькій області №15 о/с лк капітана міліції ОСОБА_1 - начальника відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Слов`янського міського відділу (з обслуговування міста Слов`янськ та Слов`янського району звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) з 20 червня 2018 року. Вважати вислугу років на 20 червня 2018 року у календарному обчисленні складає 14 років 10 місяців 06 днів, у пільговому обчисленні 16 років 10 місяців, 22 дня, для виплати грошової допомоги 02 роки 07 місяців 14 днів (а.с. 12).

Відповідно довідки Слов`янського МВ (з обслуговування міста Слов`янськ та Слов`янського району) ГУ МВС України в Донецькій області №5314/303/07-2019 від 08.04.2019 року ОСОБА_1 за період з 07.11.2015 року по 20.06.2018 року виплачено грошове забезпечення згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21.03.2018 року №805/861/18-а, сума виплати до негайного виконання 6147,46 грн. Всього нараховано за період з 22.03.2018 року по 20.06.2018 року 3624,58 грн. Розрахунок вихідної допомоги 2015 рік: посадовий оклад 850грн.+ оклад за спеціальне звання 120,00 грн.+ надбавка за вислугу років (25%)-242,50 грн.=1212,50 грн.*12 рік*50%=7275,00 грн. 2018 рік: посадовий оклад 850 грн.+ оклад за спеціальне звання 120,00 грн.+ надбавка за вислугу років (25%)-242,50 грн.=1212,50*2 рік*50%=1215,50 грн. Компенсація за невикористану відпустку не нараховувалась (а.с. 13).

22.02.2019 представник позивача звернувся до відповідача із запитом про надання інформації стосовно того, в зв`язку із чим за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки ОСОБА_1 не нараховано та не виплачено компенсацію за невикористані щорічні відпустки; нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані відпустки у 2015, 2016, 2017 та 2018 роках. Повідомити у зв`язку з чим були допущені порушення прав ОСОБА_1 в частині виплати заробітної плати за період вимушеного прогулу з 22.03.2018 по 20.06.2018 року. Здійснити нарахування з цих виплат, з врахуванням правової позиції Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня та Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2018 року, а також законодавства України в частині розмірів мінімальної заробітної плати та посадового окладу в 2018 році. Здійснити остаточний розрахунок у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 , надавши довідку про доходи нарахування , в якій зазначено усі суми (види) грошового забезпечення (нарахувань та утримань) за період з моменту його відновлення на посаді, тобто з 2015 року до моменту остаточного розрахунку із ним в зв`язку із звільненням. Здійснити нарахування та виплату вихідної допомоги.(а.с. 15).

07 травня 2019 року відповідачем надано відповідь про нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 22.03.2018 по 20.06.2018 в сумі 3624,58 грн. Одноразова грошова допомога при звільненні в сумі 1215,50 грн. буде перерахована на особистий картковий рахунок ОСОБА_1 в повному обсязі після надходження відповідного фінансування з державного бюджету. Посилаючись на п. 56 р. VI «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», відмовлено в нарахуванні та виплаті компенсації за невикористану відпустку в період з 2015 по 2017 роки (а.с. 16-17).

Платіжним дорученням № 37 від 05 вересня 2018 року на рахунковий рахунок ОСОБА_1 перерахована сума 3570,21 грн. (3624,58 з відрахуванням обов`язкових платежів).

Відповідно до наказу № 49 від 04.09.2015 по особовому складу, вважати в черговій оплачуваній відпустці за 2015 рік капітана міліції Марченка ОСОБА_2 , начальника слідчого відділення СВ Слов`янського міськвідділу, строком 38 діб з 10.09.2015 по 17.10.2015. Підстава: рапорт ОСОБА_1 (а.с. 118 та зв.).

Наказом № 11о/с від 24.05.2019 були внесені зміни до наказу ГУМВС України в донецькій області від 20.06.2018 № 15о/с лк у частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 (М-164241), начальника відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя здоров`я особи, слідчого відділу Слов`янського міського відділу (з обслуговування міста Слов`янськ та Слов`янського району). Вважати невикористану відпустку за 2018 рік у кількості 16 діб. Підстава заява Марченко від 18.04.2019.(а.с. 140).

Листом № 242/ЛВ від 31.05.2019 ГУМВС України в Донецькій області повідомило позивача про внесені зміни до наказу від 20.06.2018 № 15о/с лк, на підставі якого буде виплачена компенсація за невикористану відпустку за 2018 рік за відпрацьований час у кількості 16 діб.

Платіжним дорученням № 27 від 05 серпня 2019 року позивачу перерахована сума компенсації за невикористану відпустку за 2018 рік.

Позивач не погоджується з розрахунком грошового забезпечення за період з 22.03.2018 року по 20.06.21018 та вважає, що відповідно рішення Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.06.2018 № 805/861/19-а при розрахунку середньої заробітної плати, сума його заробітної плати повинна складати 208,97 грн. за робочий день.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Донецький апеляційний адміністративний суд в постанові від 13.06.2019 року при обчисленні заробітної плати (грошове забезпечення) позивача, виходив з розміру середньої заробітної плати позивача за поточний рік, тобто на момент його звільнення у 2015 році, при цьому визначений судом розмір грошового забезпечення 208,97 грн. за день стосується розрахунку грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, проте не є величиною, яка визначає майбутнє грошове забезпечення після поновлення на посаді.

Пунктом 3 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин, встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, наказом ГУМВСУ в Донецькій області № 7 від 11.04.2018, яким позивача поновлено на посаді з 07 листопада 2015 року не було встановлено розмір окладів, надбавок, доплат, преміювання, тощо.

Відповідно довідки Слов`янського МВ (з обслуговування м. Слов`янська та Слов`янського району) ГУ МВС України в Донецькій області №5314/303/07-2019 від 08.04.2019 року грошове забезпечення позивача за період з 22.03.2018 року по 20.06.2018 року складає 3624,58 грн.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у ч. 1 ст. 94 Кодексу і ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - «оплатності праці», який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)», за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя.

Згідно ст. 95 КЗпП України, мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України "Про оплату праці" та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Згідно ст.98 КЗпП України, оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати.

Якщо нарахована заробітна плата працівника, який виконав місячну норму праці, є нижчою за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, роботодавець проводить доплату до рівня мінімальної заробітної плати, яка виплачується щомісячно одночасно з виплатою заробітної плати.

Оскільки заробітна плата позивача складає менше розміру мінімальної заробітної плати, то суд першої інстанції дійшов вірно висновку, що при вирішенні питання щодо нарахування та виплати грошового забезпечення (заробітної плати), з метою не порушення прав позивача, відповідачу необхідно застосовувати розмір мінімальної заробітної плати за період з 22.03.2018 року по 20.06.2018 року, яка відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" встановлено розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з січня на рівні 3723 грн.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги відповідача не заслуговують на увагу.

Що стосується компенсації не невикористані відпустки, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Згідно ч. 1 ст. 75 Кодексу законів про працю України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Аналогічну норму містить ч. 1 ст. 6 Закону України «Про відпустки».

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про відпустки» до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку зараховується час фактичної роботи (в тому числі на умовах неповного робочого часу) протягом робочого року, за який надається відпустка.

До стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку зараховується також час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з чинним законодавством зберігалося місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або перебуванням на іншій роботі).

Згідно зі статтею 10 Закону № 504/96-ВР щорічні основна та додаткові відпустки надаються працівникові з таким розрахунком, щоб вони були використані, як правило, до закінчення робочого року (частина четверта). Право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві (частина п`ята). Щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року (частина дев`ята). Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку (частина десята). Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну (частина одинадцята).

За правилами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» та ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13, розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст. 182-1 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років.

Якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст. 238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки (основної й додаткової), яка не була використана працівником за попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності Законом України «Про відпустки» (до 1 січня 1997 р.). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Аналіз змісту зазначених норм права свідчить про те, що виплата роботодавцем грошової компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову відпустки при незаконному звільненні з роботи не може позбавити гарантованого права на відпочинок поновленого на роботі працівника, який виявив бажання скористатися цим правом. При цьому, незаконно звільнений працівник, який був поновлений на роботі після затвердження власником або уповноваженим ним органом графіку про черговість надання відпусток, не може бути позбавлений права на відпочинок.

Матеріали справи свідчать, що позивач у 2015 році був звільнений з органів внутрішніх справ та на виконання рішення суду поновлений на посаді наказом від 11.04.2018 року з 07.11.2015 року.

Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку, що оскільки позивач після незаконного звільнення не скористався правом на відпустку та компенсацію невикористаної відпустки, то за ці періоди він має права на отримання щорічних основних відпусток в установі, в якій його поновлено.

Таким чином, суд вважає, що незаконне звільнення жодним чином не може впливати на реалізацію права позивача на відпустку як працівника та позбавити його права на отримання відпустки за періоди в яких він таким правом не скористався. Таке право передбачено Законом України «Про відпустки», оскільки, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 9 зазначеного Закону, до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, зараховуються час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу). Відтак, логіка законодавця полягає в тому, що відновлення порушеного трудового права особи має носити абсолютний характер, що не пов`язано з іншими обставинами.

Враховуючи викладене, позивач має право на отримання компенсації за невикористану відпустку в кількості днів, розрахованих пропорційно до періоду вимушеного прогулу.

При цьому, як підтверджується матеріалами справи позивачем використано відпустку за 2015 рік, тому в цій частині вимоги позивача є необгрунтованими.

Що стосується компенсації за невикористану відпустку за 2018 рік, відповідачем надано докази виплати компенсації за невикористану відпустку за 2018 рік із розрахунку 16 діб, тому суд дійшов помилкового висновку щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2018 рік із розрахунку 16 діб.

Ухвалою суду від 03 грудня 2019 було зобов`язано відповідачів надати розрахунок компенсації невикористаної відпустки ОСОБА_1 , з урахуванням вислуги років за 2016-2018 роки та матеріальної допомоги за період 2015-2018 роки, виходячи з місячного грошового забезпечення.

Ухвала суду не виконана. При цьому, позивачем ані у позовній заяві, ані у заяві про уточнення позовних вимог не наводилось обґрунтування позовних вимог в частині наявності у нього права на відпустку тривалістю саме 35 діб та відповідного права на отримання компенсації саме за невикористані протягом 2015-2018 років відпустки у розмірі 20061,12 грн.

Оскільки саме до повноважень відповідача відноситься обов`язок щодо розрахунку компенсації за невикористані відпустки за 2016 та 2017 роки, тому позовні вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме зобов`язання Слов`янський міський відділ Головного управління МВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 компенсацію за невикористані дні чергової відпустки за 2016, 2017.

Щодо матеріальної допомоги на оздоровлення при щорічній основній відпустці у розмірі 20061,12 грн. суд зазначає наступне.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно зі ст. 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на:

1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Відповідно до ч. 1 ст. 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Наказом МВС України від 31.12.2007 року № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», затверджено та введено в дію з 1 січня 2008 року Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. (13.12.2016 року втратила силу).

Підпунктами 2.16.3-2.16.4 пункту 16.3 розділу II вказаної Інструкції передбачено, що допомога для оздоровлення особам рядового і начальницького складу надається у розмірі, що не перевищує грошового забезпечення, яке особа отримувала на день виплати.

Фактичні витрати на матеріальну допомогу відповідно до вимог бюджетного законодавства проводяться тільки в межах затвердженого кошторисом фонду грошового забезпечення.

Отже, наведеною Інструкцією передбачено надання допомоги на оздоровлення один раз на рік, однак коли саме матеріальна допомога на оздоровлення може бути надана віднесено до волевиявлення працівника органів внутрішніх справ, яке він, в свою чергу, може висловити у своєму рапорті.

Слід зауважити, що вказаний нормативний документ не містить посилання на виплату такої допомоги одночасно з наданням відпустки.

Аналогічна права позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 по справі № 820/11338/15.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач з відповідним рапортом щодо виплати йому матеріальної допомоги не звертався, тому відповідачем нарахування та виплата допомоги не проводилось.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Що стосується судового контролю за виконанням судового рішення шляхом подання звіту про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановлення строку на подачу звіту про виконання судового рішення є правом суду, який ухвалив рішення, а не його обов`язком.

На підставі ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані відпустки за 2016 та 2017 роки та зобов`язання нарахувати та виплати позивачу компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2018 рік із розрахунку 16 діб з прийняттям в цій частині нової постанови.

В іншій частині судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Слов`янського міського відділу (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області та Овчаренка Олега Олексійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 200/7070/19-а скасувати в частині зобов`язання Слов`янського міського відділу (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2018 рік із розрахунку 16 діб та відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про нарахування та виплату компенсації за невикористані щорічні відпустки за 2016 та 2017 роки.

В цій частині прийняти постанову.

Зобов`язати Слов`янський міський відділ (з обслуговування м. Слов`янська та Слов`янського району) ГУ МВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані щорічні відпустки за 2016-2017 роки.

У задоволенні позовних вимог про зобов`язання Слов`янського міського відділу (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2018 рік із розрахунку 16 діб відмовити.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 200/7070/19-а - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 24 грудня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Е.Г. Казначеєв

І.В. Сіваченко