Справа № 640/21194/18
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 року м. Київ № 640/21194/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

до Державної фіскальної служби України

про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати бездіяльність (ненадання інформації, яку Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" просило надати у листі від 30 жовтня 2018 року №0902-05/530-01) Державної фіскальної служби України протиправною;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України надати інформацію, запитувану Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" у лист від 30 жовтня 2018 року №09-02-05/530-01, а саме: чи було ввезено на митну територію України транспортний засіб Audi A6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 ;

- визнати бездіяльність (ненадання інформації, яку Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" просило надати у листі від 30 жовтня 2018 року №0902-05/530-02) Державної фіскальної служби України протиправною;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України надати інформацію, запитувану Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" у лист від 30 жовтня 2018 року №09-02-05/530-02, а саме: чи було ввезено на митну територію України транспортний засіб Peugeot 406, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що Державна фіскальна служба України листом від 13 листопада 2018 року № 36891/6/99-99-18-01-03-15 відмовила у наданні відповіді на запити позивача від 30 жовтня 2018 року № 09-02-05/530-01 та № 09-02-05/530-02, що, на думку позивача, суперечить нормам статті 25 Закону України «Про страхування» та пункту 56.1. статті 56 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 січня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У відзиві на позов представник відповідача вказує, що за результатами розгляду запитів позивача від 30 жовтня 2018 року № 09-02-05/530-01 та № 09-02-05/530-02 Державна фіскальна служба України листом від 13 листопада 2018 року № 36891/6/99-99-18-01-03-15 відмовила у наданні запитуваної інформації з посиланням на статтю 11 Митного кодексу України, оскільки надання запитуваної інформації без дозволу осіб, стосовно яких вона буде надана, законодавством України з питань державної митної справи не допускається. При цьому, представник відповідача вказує, що стаття 11 Митного кодексу України є спеціальною у спірних правовідносинах.

У відповіді на відзив представник позивача зауважив, що запитувана позивачем інформація стосується розслідування події, що містить ознаки страхового випадку, а тому відповідач зобов`язаний був надати відповідну інформацію на запит.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" є страховиком, який має право здійснювати страхову діяльність на території України у розумінні частини 1 статті 2 Закону України "Про страхування" від 07 березня 1996 року №85/96-ВР (далі - Закон України від 07 березня 1996 року №85/96-ВР).

30 жовтня 2018 року позивач звернувся до Державної фіскальної служби України з наступними запитами про надання інформації:

1) №09-02-05/530-01, в якому зазначив, що 04 липня 2018 року сталася ДТП за участю транспортного засобу Audi A6, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 . Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" здійснює розслідування страхового випадку (страхова справа №18-32-8573), в тому числі і щодо того, чи правомірно учасники дорожньо - транспортної пригоди використовували транспортні засоби (що впливає на встановлення юридичного факту забезпеченості транспортних засобів на час дорожньо - транспортної пригоди та на кваліфікацію події як страхового випадку.

За наведених обставин, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" просило Державну фіскальну службу України повідомити чи було ввезено на митну територію України транспортний засіб Audi A6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 ;

2) № 09-02-05/530-02, в якому зазначив, що 26 червня 2018 року сталася ДТП за участю Peugeut 406, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" здійснює розслідування страхового випадку (страхова справа №18-13-10882), в тому числі і щодо того, чи правомірно учасники дорожньо - транспортної пригоди використовували транспортні засоби (що впливає на встановлення юридичного факту забезпеченості транспортних засобів на час дорожньо - транспортної пригоди та на кваліфікацію події як страхового випадку), у зв`язку з тим, що транспортний засіб Peugeut 406, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстровано в іншій країні.

За наведених обставин, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" просило Державну фіскальну службу України повідомити чи було ввезено на митну територію України транспортний засіб Peugeot 406, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 .

Розглянувши вказані запити Державна фіскальна служба України листом від 13 листопада 2018 року № 36891/6/99-99-18-01-03-15 повідомила Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", що надання інформації щодо переміщення через митний кордон України транспортних засобів без дозволу осіб, стосовно яких буде надана така інформація, законодавством з питань державної митної справи не допускається, посилаючись при цьому на статтю 11 Митного кодексу України.

Не погоджуючись з такою відповіддю Державної фіскальної служби України та вважаючи, що суб`єктом владних повноважень було допущено протиправну бездіяльність, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV) та Митним кодексом України (далі - МК України).

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи підставою для звернення позивача до відповідача із запитими про надання інформації слугували факти ДТП за участю транспортних засобів, зареєстрованих в іншій країні.

З огляду на зазначене та з метою вирішення питання чи застрахована відповідальність осіб, які керували такими транспортними засобами під час ДТП, позивач звернувся із запитом до відповідача про надання відповідної інформації. Підставою для відмови у наданні страховику запитуваної інформації слугувало те, що її надання без дозволу осіб, стосовно яких буде надана така інформація, законодавством не допускається.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV страховий випадок це дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Разом з цим, відповідно до приписів статті 1 вказаного Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункт 1.7).

Разом з цим, відповідно до приписів пункту 1.4 статті 1 Закону від 01 липня 2004 року № 1961-IV особами, відповідальність яких застрахована є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, з наведеного вбачається, що обов`язковою умовою визначення страхового випадку є подія дорожньо-транспортної пригоди за участю саме забезпеченого транспортного засобу.

При цьому, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що транспортний засіб є забезпеченим лише у тому випадку, коли його експлуатує особа, яка правомірно ним володіє.

Отже, під час розслідування страхового випадку страховик в обов`язковому порядку повинен вирішити питання чи правомірно особа, під керуванням якої сталася ДТП, володіє транспортним засобом.

Згідно з положеннями пункту 10.4 статті 10 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV, під час в`їзду на територію України власник транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, зобов`язаний мати на весь термін перебування такого транспортного засобу на території України сертифікат міжнародного автомобільного страхування "Зелена картка" або внутрішній договір страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до приписів статті 380 Митного кодексу України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть бути передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Положеннями частини 2 статті 11 Митного кодексу України імперативно передбачено, що інформація щодо підприємств, громадян, а також товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються ними через митний кордон України, що збирається, використовується та формується органами доходів і зборів, вноситься до інформаційних баз даних і використовується з урахуванням обмежень, передбачених для інформації з обмеженим доступом

Водночас, приписами пункту 56.1 статті 56 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV встановлено, що підрозділи державної влади, органи місцевого самоврядування, юридичні особи та громадяни зобов`язані безоплатно надавати на запит страховиків та МТСБУ інформацію, якою вони володіють, у тому числі конфіденційну, з обмеженим доступом та таку, що містить персональні дані, що пов`язана з страховими випадками з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності або з подіями, що були підставою для подання потерпілими вимог про відшкодування шкоди МТСБУ. Територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України також надають безоплатно страховикам та МТСБУ на їх запити відомості про реєстрацію транспортних засобів, з власниками яких ці страховики укладають договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а органи Національної поліції - відомості про дорожньо-транспортні пригоди, що мали місце.

За наведених обставин, факт правомірності володіння таким транспортним засобом особою, яка зазначена у договорі обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності може бути встановлено, у тому числі, шляхом отримання інформації з митної справи щодо ввезення на митну територію України транспортного засобу, який зареєстровано в іншій країні.

Суд зауважує, що у запитах від 30 жовтня 2018 року № 09-02-05/530-01 та № 09-02-05/530-02 позивач просив відповідача надати інформацію чи було ввезено транспортний засіб на митну територію України особою, яка його експлуатувала на момент виникнення ДТП, саме з метою вирішення питання чи правомірно вказана особа володіла цим транспортним засобом та чи є відповідальність даної особи застрахованою.

Отже, звертаючись до Державної фіскальної служби України, позивач у вказаних вище запитах просив надати інформацію саме щодо правомірності використання транспортних засобів учасниками дорожньо-транспортної пригоди, а не щодо правомірності володіння такими транспортними засобами одним з учасників дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, доводи відповідача про те, що запитувана страховою компанією інформація не має відношення до страхового випадку є безпідставними та необґрунтованими.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2019 року по справі №640/18961/18.

Одночасно суд зауважує, що позивач просить, зокрема, визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання інформації, яку Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" просило надати у листах від 30 жовтня 2018 року, проте фактично має місце відмова у наданні інформації на згадувані запити позивача, оформлена відповідними листом від 13 листопада 2018 року № 36891/6/99-99-18-01-03-15.

З огляду на викладене, суд вважає наявними підстави саме для визнання протиправною та скасування відмови Державної фіскальної служби України у наданні інформації на згадувані запити позивача, оформленої листом від 13 листопада 2018 року № 36891/6/99-99-18-01-03-15 та, як наслідок, зобов`язання Державну фіскальну службу України надати інформацію, запитувану Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" у листах від 30 жовтня 2018 року №09-02-05/530-01, №09-02-05/530-02.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем надано суду достатні документальні докази, якими підтверджується протиправність відмови відповідача у наданні інформації, в той час, як відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість такої відмови у наданні інформації з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 78, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Державної фіскальної служби України у наданні інформації на запити Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", оформлену листом від 13 листопада 2018 року № 36891/6/99-99-18-01-03-15.

3. Зобов`язати Державну фіскальну службу України надати інформацію, запитувану Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" у листах від 30 жовтня 2018 року №09-02-05/530-01, №09-02-05/530-02.

4. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ) судовий збір в сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко