Справа № 826/17075/18
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 року м. Київ № 826/17075/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючої судді Добрівської Н.А.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича
провизнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича (далі по тексту - відповідач, Уповноважена особа Фонду), в якому (з урахуванням заяви про допущену описку щодо прізвища позивача), просила:

- визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» щодо невключення позивача до переліку рахунків вкладників для виплати гарантованої суми за договором банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» №980-025-000003255 від 12 травня 2016 року, номер рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» №980-025-000003255 від 12 травня 2016 року, номер рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» укладено договір банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» №980-025-000003255 від 12 травня 2016 року, номер рахунку № НОМЕР_1 .

Відповідно до постанови Правління Національного банку України №14/БТ від 23 травня 2016 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №812 від 23 травня 2016 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Відповідно до рішення Правління Національного Банку України від 12 липня 2016 року №124-рп «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 липня 2016 року №1213 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» з 13 липня 2016 року по 12 липня 2018 року включно.

У вересні 2018 року позивач звернулась на гарячу лінію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, де її було повідомлено про обов`язок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб забезпечити проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також про видання наказів, які встановлюють нікчемність правочинів.

В подальшому, як вказано у позовній заяві, позивач звернулась також із заявою на отримання інформаційної довідки про стан рахунку, про причини не включення до переліку рахунків вкладників, та про надання копій наказів, на підставі яких позивач не була включена до Переліку рахунків вкладників.

У відповіді №3Г1(К)/3589 від 18 вересня 2018 року позивача повідомлено про нікчемність правочину (транзакції) з перерахування коштів на поточний рахунок.

За доводами позивач, вона є вкладником банку, який має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) на підставі пункту 10 частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що 12 травня 2016 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладений договір позики №980-054-000237882, сума договору 35 000,00 грн, 18 травня 2016 року укладено договір про внесення змін до договору від 12 травня 2016 року, відповідно до якого збільшено суму коштів на 5 000,00 грн, тобто, загальна сума договору складає 40 000,00 грн.

19 травня 2016 року з банківського рахунку товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно - розрахунковий центр» позивачу було здійснено повернення коштів у сумі 40 000,00 грн та перераховано проценти за договором у розмірі 154,91 грн.

Відповідно до умов вказаного договору позивач передала товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» у власність грошові кошти в розмірі, порядку та в строк, передбачені цим договором, а товариство зобов`язалось повернути кошти позивачам та виплатити проценти.

Тобто, як зазначив представник відповідача, позивачем укладено договір позики з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», а тому, за його твердженнями, позивач не набула статусу вкладника, оскільки кошти за договором банком не залучались.

У зв`язку із зазначеним, Уповноваженою особою Фонду за результатами проведеної перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, правочин щодо перерахування коштів на рахунок позивача був визнаний нікчемними.

У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача послався на аналогічні обставини, які зазначені у позовній заяві, а також послалась на судову практику з аналогічних правовідносин.

Більш того, представником відповідача одночасно з відзивом на позовну заяву було подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з вказаною позовною заявою, а також надано докази, які на думку представника відповідача, підтверджують пропуск позивачем строку звернення до суду.

У відповіді на позовну заяву позивачем надано пояснення щодо причин пропуску строку.

З огляду на викладені позивачем обставини, з яких вона не мала можливості своєчасно завернутись до адміністративного суду з вказаною позовною заявою, а також з урахуванням наданих суду доказів на підтвердження цих обставин, суд визнає поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та відповідно до статті 122, 123 Кодексу адміністративного судочинства України, поновлює такий строк. Відтак, клопотання відповідача про залишення позову без розгляду задоволенню не підлягає.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Судом встановлено та вбачається матеріалів справи, 12 травня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладеного договір №980-025-000003255 банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)», відповідно до умов якого Банк відкрив на ім`я Клієнта поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні для зберігання грошей та зобов`язався здійснювати його розрахунково-касове обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства України, умов цього договору та розпоряджень Клієнта, а Клієнт зобов`язався оплачувати послуги Банку.

Також, 12 травня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» (надалі також - ТОВ «ІРЦ») та ОСОБА_1 укладено договір №980-025-000237882 тип договору: «Суперкапітал» (Новий) (з виплатою процентів щомісячно), відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала ТОВ «ІРЦ» у власність грошові кошти в розмірі 35 000,00 грн, строком з дати укладення цього договору по 11 листопада 2016 року, з процентною ставкою 33,54 % річних після утримання податку з таких процентів.

18 травня 2016 року між ТОВ «ІРЦ» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до договору №980-025-000237882 від 12 травня 2016 року, відповідно до умов якого сума коштів, яка була передана останньою ТОВ «ІРЦ» збільшена до 40 000,00 грн.

Відповідно до наданої суду копій квитанцій та платіжних доручень №2246423 та №3916031 від 12 травня 2016 року та від 18 травня 2016 року відповідно ОСОБА_1 з рахунку № НОМЕР_1 перерахувала на рахунок ТОВ «ІРЦ» грошові кошти на загальну суму у розмірі 40 000,00 грн з призначенням платежу: «перерахування залучених коштів згідно з договором №980-025-000237882 від 12 травня 2016 року».

Згідно з наданою суду випискою по особовому рахунку з 19 травня 2016 року по 31 жовтня 2016 року відкритого на ім`я ОСОБА_1 у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський», 19 травня 2016 року товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» з рахунку № НОМЕР_2 перераховано грошові кошти у розмірі 40 000,00 грн на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 з призначенням платежу: «повернення коштів згідно з договором №980-025-000237882 від 12 травня 2016 року» та грошові кошти у сумі 154,91 грн з призначенням платежу: «оплата процентів по договору №980-025-000237882 від 12 травня 2016 року».

18 травня 2016 року та 19 травня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» уклав із ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» Договори відступлення прав вимоги № 1805 та №1, згідно умов яких ТОВ «ІРЦ» зобов`язалось відступити банку права вимоги, належні ТОВ «ІРЦ», за кредитними договорами з усіма додатковими угодами до них, укладеними з фізичними особами. Банк, в свою чергу, зобов`язався оплатити права вимоги.

В подальшому, на підставі рішення Національного банку України від 23 травня 2016 року № 14/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 23 травня 2016 року № 812 «Про затвердження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора», яким розпочато процедуру виведення публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 23 травня 2016 року до 22 червня 2016 року (http://www.fg.gov.ua/not-paying/liquidation/171-pat-bank-mykhaylivskyy/4386-zaprovadzheno-tymchasovu-administratsiiu-u-pat-bank-mykhaylivskyy).

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» Ірклієнком Ю.П. від 01 червня 2016 року № 42/2 «Про затвердження висновків комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет наявності правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними» затверджено результати проведення перевірки правочинів на предмет їх нікчемності, за якими встановлено нікчемність правочинів (трансакції) з виконання 19 травня 2016 року платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» з перерахування коштів, у тому числі, які належать ОСОБА_1 в публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» у розмірі 40 154,91 грн, що підтверджується наданим суду Витягом з Додатку 2 до Акта №2 від 01 червня 2016 року комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

13 червня 2016 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 991 «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський», відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» з 23 червня 2016 року до 22 липня 2016 року. Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» призначено Ірклієнка Ю.П. (http://www.fg.gov.ua/not-paying/liquidation/171-pat-bank-mykhaylivskyy/4677-prodovzheno-tymchasovu-administratsiiu-u-pat-bank-mykhaylivskyy).

Відповідно до рішення Правління Національного банку України № 124-рш від 12 липня 2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 1213 від 12 липня 2016 року, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» з 13 липня 2016 року по 12 липня 2018 року включно, призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Ірклієнка Ю.П. строком на два роки з 13 липня 2016 року по 12 липня 2018 року (http://www.fg.gov.ua/not-paying/liquidation/171-pat-bank-mykhaylivskyy/4953-fond-harantuvannia-rozpochynaie-likvidatsiiu-pat-bank-mykhaylivskyy-2).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1702 від 01 вересня 2016 року змінено уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження ліквідатора публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкову О.Ю. з 05 вересня 2016 року (http://www.fg.gov.ua/not-paying/liquidation/171-pat-bank-mykhaylivskyy/5852-oholoshennia-pro-zminu-upovnovazhenoi-osoby-fondu-na-zdiisnennia-likvidatsii-pat-bank-mykhaylivskyy).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 265 від 24 січня 2017 року делеговані повноваження уповноваженої особи Фонду Волкову О.Ю. з 25 січня 2017 року визначені статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (http://www.fg.gov.ua/not-paying/liquidation/171-pat-bank-mykhaylivskyy/9256-oholoshennia-pro-vyznachennia-povnovazhen-upovnovazhenykh-osib-fondu-na-likvidatsiiu-pat-bank-mykhaylivskyy).

На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 21 червня 2018 року № 1758 про продовження строків здійснення процедури ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» строком на два роки з 13 липня 2018 року до 12 липня 2020 року включно. Згідно з зазначеним рішенням продовжено повноваження ліквідатора публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку та повноважень, визначених пунктами 4, 5, 6 та 8 частини другої статті 37, пунктом 4 частини першої статті 48 Закону, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Волкову Олександру Юрійовичу строком на два роки з 13 липня 2018 року до 12 липня 2020 року включно.

Судом також встановлено, що позивач зверталась до відповідача з заявою, в якій просила включити її до переліку рахунків вкладників публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», а також надати копії документів, листом від 12 вересня 2018 року за вих. №ЗГ1(К)/3589 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волков О.Ю. повідомив позивача, що підставою для невключення інформації про її рахунок до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, є нікчемність транзакцій з перерахування коштів. Також у листі зазначено, що позивачу було направлено відповідне повідомлення про це.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі по тексту - Закон України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

За визначенням статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI вкладом вважаються кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Частиною 1 статті 3 Закону України від 23 лютого 2012 року №4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

У відповідності до частини 1 статті 11 та частини 3 статті 12 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду; виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами:

1) визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду;

2) визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону;

3) визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних;

4) приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

5) затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів;

6) приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов`язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду;

7) встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб;

8) встановлює додаткові вимоги до порядку розкриття банками інформації для вкладників про умови надання банківських послуг із залучення вкладів.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону України від 23 лютого 2012 року №4452 - VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до частини 2 статті 26 цього ж Закону вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

Фонд має право не включати до розрахунку гарантованої суми відшкодування коштів за договорами банківського рахунка до отримання в повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Виплата гарантованої суми відшкодування за договорами банківського рахунка здійснюється тільки після отримання Фондом у повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Пунктом 1 частини 4 статті 38 Закону України від 23 лютого 2012 року №4452 - VI передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Згідно з нормами статті 27 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється у день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує:

1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону;

3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, що не виконане;

4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду;

5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.

Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України».

Інформація про вкладника в переліку рахунків вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 28 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника). Фонд не пізніше наступного дня після закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку розміщує на офіційному веб-сайті Фонду оголошення про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.

Пунктами 4-5 розділу ІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року №14 в редакції, станом на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Положення №14), встановлено, що Банк має право надати до Фонду зміни та уточнення до бази даних про вкладників. Зміни надаються до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом. У супровідному листі зазначаються:

- тип змін (зміна реквізитів вкладника без зміни гарантованої суми відшкодування, тимчасове обмеження, зняття тимчасового обмеження, зміна сум залишків коштів тощо);

- кількість інформаційних рядків, що змінюються;

- підсумкові значення сум у файлі змін (за записами, що змінюються).

Усі зміни до бази даних про вкладників надаються окремими файлами відповідно до типу змін.

Зміни реквізитів вкладника (поля 2 - 10) надаються за структурою файла «Z» з обов`язковим зазначенням номера інформаційного рядка у файлі «Z» (ідентифікатора вкладника).

Усі інші зміни, що стосуються певного конкретного запису з файла «D» (сум, номерів рахунків та договорів, дат укладення та закінчення договорів тощо), надаються за структурою файла «D» з обов`язковим зазначенням номера інформаційного рядка у файлі «D» (ідентифікатора рахунку вкладника) та номера інформаційного рядка у файлі «Z» (ідентифікатора вкладника).

Уповноважена особа Фонду протягом 10 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку надає до Фонду разом із супровідним листом уточнену інформацію за структурою інформаційного рядка файла, визначеною у додатку 1 до цього Положення, про рахунки: за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку; осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, що не виконане; вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду; вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 Закону.

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку такі переліки: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 2 до цього Положення; 2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, згідно з додатком 3 до цього Положення; переліки: рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку; осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, що не виконане; рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду; рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 Закону.

ГСР визначаються за кожним рахунком окремо.

Переліки, зазначені у цьому пункті, надаються до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом. У супровідному листі зазначаються назви переліків, кількість інформаційних рядків та підсумкові значення сум.

Переліки на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) складаються в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та засвідчуються підписами уповноваженої особи Фонду, головного бухгалтера банку та відбитком печатки банку (за наявності), в електронному вигляді - у csv-файлах. Дані на паперових носіях та в електронному вигляді повинні бути ідентичними.

Інформація про вкладника в переліках має забезпечувати можливість його ідентифікації відповідно до законодавства.

Переліки в електронному вигляді можуть бути передані до Фонду засобами електронної пошти Національного банку України.

Перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, формується на підставі файла «N» та включає інформацію тільки про осіб, які були вкладниками (мали вклади у банку) та поіменовані у файлі «N».

Перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду (далі - Перелік), формується за структурою, визначеною додатком 4 до цього Положення, та не включає інформацію про вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 Закону.

Протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та доповнення до переліків.

Пунктами 2-4 розділу ІІІ Положення №14 передбачено, що Фонд складає на підставі Переліку реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат за формою, наведеною у додатку 5 до цього Положення (далі - Загальний реєстр), що затверджується виконавчою дирекцією Фонду.

Загальний реєстр складається на паперових носіях та в електронному вигляді.

Загальний реєстр на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду.

Фонд складає зміни та доповнення до Загального реєстру, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонду на підставі змін та доповнень до Переліку, прийнятих Фондом.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду за розпорядженням директора-розпорядника Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України (здійснює перерахування гарантованої суми відшкодування та передачу інформації про вкладників, яким здійснюється виплата відшкодування, до банків-агентів відповідно до умов договорів із банками-агентами) не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє суду дійти висновку, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи:

1) складення Уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду;

2) передача Уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду;

3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру;

4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

При цьому, Уповноважена особа може надавати Фонду протягом процедури ліквідації додаткову інформацію про вкладників, зокрема щодо збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.

У відповідності до приписів частини 2 статті 38 Закону України від 23 лютого 2012 року №4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до частини 3 статті 38 цього ж Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Наведене в сукупності свідчить про те, що перевірка правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення таких, що є нікчемними, здійснюється Фондом відносно правочинів (у тому числі договорів) укладених саме з банком, як стороною відповідного правочину.

Так, суд звертає увагу на те, що договір № 980-025-000237882 та договір про внесення змін до нього були укладені між ТОВ «ІРЦ» та позивачем 12 травня 2016 року та 18 травня 2016 року, а відповідні транзакції були вчинені 19 травня 2016 року саме на виконання умов цього договору.

Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський», виконуючи розрахунковий документ ТОВ «ІРЦ» на переказ коштів на користь позивача, не набув прав на кошти, які переказувались, а тому публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» не є стороною переказу коштів, а є лише виконувачем своїх зобов`язань за договорами банківського рахунку перед клієнтом, в даному випадку перед ТОВ «ІРЦ», забезпечуючи рух коштів від ініціатора до отримувача переказу, тобто позивача.

Списання та зарахування коштів за банківськими рахунками здійснюється відповідно до договорів обслуговування банківських рахунків та Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року, згідно пункту 1.4 глави 1 якої розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Таким чином, договір, який був укладений між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», за своєю природою та змістом не є розрахунковим документом.

Договір про обслуговування банком банківського рахунку передбачає право банка відмовити у проведенні розрахункових та касових операцій при наявності фактів, що свідчать про порушення клієнтом норм чинного законодавства України, умов цього договору та банківських правил оформлення розрахункових, касових документів, заяв, доручень і строків їх подання до банку.

Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» при проведенні розрахункових операцій зазначених вище фактів не встановлено, а отже операції по перерахунку коштів є правомірними та відповідали діючому законодавству України.

Суд також звертає увагу на те, що 19 листопада 2016 року набрали чинності положення пункту 15 Прикінцевих положень Закону України від 23 лютого 2012 року №4452-VI, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» від 15 листопада 2016 року № 1736-VIII, яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

Таким чином, надані позивачем кошти для ТОВ «ІРЦ» через повіреного - ПАТ «Банк Михайлівський», були вкладом, котрий був повернутий на її поточний рахунок із відсотками згідно умов укладеного Договору позики.

За таких підстав суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що позивач не є вкладником Банку у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки кошти на її рахунок, відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський», надійшли від ТОВ «ІРЦ» на підставі договору позики та приходить до висновку, що позивач є саме вкладником ПАТ «Банк Михайлівський», тобто тією особою, яка набула право на гарантоване відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Крім того, суд критично ставиться до посилання відповідача на постанову Національного банку України №917/БТ від 22 грудня 2015 року, зі змінами внесеними постановою Національного банку України №295/БТ від 27 квітня 2016 року, оскільки така постанова адресована посадовим особам Банку, а не вкладникам, відтак невиконання посадовими особами Банку постанови Національного банку України, навіть якщо і мало місце, не є саме по собі підставою для висновку про нікчемність правочину.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частинами 1 та 2 статті 228 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Також, частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Тобто, для застосування санкцій, передбачених статтею 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків чи з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування податку на додану вартість у разі його несплати контрагентами до бюджету.

Однак, відповідного судового рішення щодо визнання недійсним укладеного між публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 договору, на підставі якого останній відкрито рахунок у банку відповідачем суду не надано.

Суд звертає увагу, що переказ грошових коштів з рахунку ТОВ «ІРЦ» на рахунок ОСОБА_1 , відкритий у публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський», здійснено до запровадження тимчасової адміністрації у банку, тобто до 23 травня 2016 року.

Крім того, суд вважає за необхідне також зазначити, що як вбачається з матеріалів справи, пунктом 2 наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» Ірклієнка Ю.П. від 01 червня 2016 року №42/2 на виконання вимог статті 216 Цивільного кодексу України застосовано наслідки нікчемності правочинів (транзакції) з виконання 19 травня 2016 року платіжних документів товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» () по перерахуванню коштів на рахунки 12 160 фізичних осіб у сумі 1 298 015 973,74 гривень.

Відповідно до Витягу з Додатку 2 до Акта №2 від 01 червня 2016 року комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними до переліку фізичних осіб, на рахунки яких 19 травня 2016 року здійснені перерахування коштів з поточного рахунку № НОМЕР_2 товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» (), Уповноваженою особою Фонду віднесено, у тому числі, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), на загальну суму перерахування 40154,91 грн.

Наведене свідчить про те, що прийняття даного наказу зумовило настання юридичного факту для позивача у вигляді невключення до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не включення даних про неї до Переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки такі твердження позивача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

В той же час, суд вважає за доцільне зазначити, що правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частина 2 статті 215 Цивільного кодексу України та частини 3 статті 38 Закону України від 23 лютого 2012 року №4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною 2 статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду особою, що здійснює повноваження органу управління банку, не є актом індивідуальної дії у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не створює жодних обов`язків для позивача та безпосередньо не порушує його права.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №826/1476/15.

При цьому, суд також вважає за необхідне наголосити й на тому, що Верховний Суд у спірних правовідносинах неодноразово наголошував (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 802/8351/16-а, постанова від 18 грудня 2018 року у справі №826/2721/15) що права позивача не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи. Отже, встановлена правова природа згаданого повідомлення про нікчемність унеможливлює здійснення судового розгляду вимог про визнання його протиправним та скасування, відтак не може бути розглянута у судовому порядку (в тому числі в адміністративних, цивільних, господарських судах), а тому провадження у цій частині адміністративної справи підлягає закриттю.

Зважаючи на висновки Верховного Суду у спірних правовідносинах, а також враховуючи те, що відповідно до частини 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриваючи провадження у справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 (якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства) повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача, але в наступній редакції: визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду щодо формування повного переліку рахунків вкладників публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині не включення до нього рахунку ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Положення №14 протягом процедури здійснення тимчасової адміністрації в банку уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду зміни та доповнення до переліків.

Враховуючи, що відповідачем не доведено наявність правових підстав для не включення позивача до Переліку рахунків вкладників публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та, як наслідок, не подання інформації про рахунок ОСОБА_1 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог про зобов`язання Уповноваженої особи Фонду внести зміни до Переліку вкладників шляхом надання до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткової інформації щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) як вкладника, який має право на відшкодування коштів разом із нарахованими процентами за вкладом у публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» у розмірі 40154,91 грн.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В той же час, суд звертає увагу, що відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року № 817/649/16, позивач, як споживач банківських послуг, звільнена від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону № 1023-XII за звернення до адміністративного суду з позовом щодо спору, який виник між вкладником банку та Фондом під час здійснення останнім владних управлінських функцій, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами на підставі пункту 4 частини другої статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI.

Проте, суд зауважує, що такий правовий висновок Великою Палатою Верховного Суду було зроблено вже після відкриття провадження в даній адміністративній справі, а тому під час вирішення питання про відкриття провадження у справі у суду були відсутні правові підстави для звільнення позивача від сплати судового збору.

Так, у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Враховуючи положення статті 139, а також вимоги статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України в частині обов`язку суду вирішити питання щодо розподілу судових витрат при вирішенні справи по суті, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 15 травня 2019 року у справі №817/649/16, суд дійшов висновку про необхідність повернення позивачу сплаченої нею суми судового збору у розмірі 704,80 грн.

З огляду на викладене та керуючись статтями 2, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» щодо формування повного переліку рахунків вкладників публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в частині не включення до нього рахунку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), для відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які обліковуються на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський».

3. Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо рахунку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) для відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на загальну суму 40154,91 грн (сорок тисяч сто п`ятдесят чотири гривні 91 копійка), які обліковуються на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський».

4. Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) через відповідний орган Державної казначейської служби України судовий збір в сумі 704,80 (сімсот чотири гривні 80 копійок), який сплачений на наступні платіжні реквізити: УК у Печерському районі/Печерський район, код отримувача (код ЄДРПОУ) - 38004897, рахунок отримувача - 4021, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) - 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101, згідно квитанції №138 від 13 листопада 2018 року.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя Н.А. Добрівська