Справа № 640/1444/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1444/19 Суддя (судді) першої інстанції: Аверкова В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві, в якому просила суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16 травня 2018 року №0-2650.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення невірно визначено загальну площу об`єктів оподаткування, оскільки 26 жовтня 2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 внесено запис щодо зменшення площі будинку на 128,8 кв.м. за рахунок виключення площі тераси та балкону, з урахуванням чого загальна площа будинку складає 483,9 кв.м., а не 612,7 кв.м., як вважав відповідач, крім того, позивач не є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2019 року даний адміністративний позов - задоволено.

Задовольняючи даний позов, суд зазначив, що контролюючий орган безпідставно та протиправно самостійно встановив/змінив базовий податковий (звітний) період, за який позивачу нараховано податок на нерухомість, відмінну від земельної ділянки, з 12 до 9 місяців, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що згідно даних Реєстру платників податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ІТС «Податковий блок» з 25 листопада 2010 року у власності позивача знаходиться житловий будинок загальною площею 612,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та квартира загальною площею 156,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 .; оскільки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відомості щодо зменшення площі житлового будинку були внесені лише 26 жовтня 2017 року, то відповідачем на виконання вимог ПК України з урахуванням кількості місяців за період з 01 січня 2017 по 26 жовтня 2017 року сформовано спірне податкове повідомлення-рішення.

11 грудня 2019 року відповідачем подано додаткові пояснення, в яких наведено детальний розрахунок оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

18 грудня 2019 року позивачем подано відзив на апеляцію, в якому він заперечує проти задоволенні скарги, наполягаючи на законності оскаржуваного рішення. Зазначає, що відповідачем протиправно взято за базовий період 9 місяців, що передували зменшенню загальної площі об`єкта оподаткування, замість календарного року, встановленого податковим кодексом.

У відповідності до статті 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 14 серпня 2010 року є власником квартири загальною площею 156,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 ; з 25 листопада 2010 року є власником житлового будинку загальною площею 612,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , на підтвердження чого в матеріалах справи наявна Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

26 жовтня 2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 внесено запис щодо зменшення площі будинку на 128,8 кв.м. за рахунок виключення площі тераси та балкону, що не являється самочинним відповідно до довідки про показники ОНМ, виданої ФОП ОСОБА_2 б/н від 11 вересня 2017 року, з урахуванням чого загальна площа будинку складає 483,9 кв.м. Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №116799160 від 13 березня 2018 року.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 16 травня 2018 року №0-2650 позивачу згідно пп.54.3.3 п.54.3 статті 54 та пп.266.7.2 п.266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у розмірі 27 198,48 грн.

За наслідками розгляду скарги на вказане податкове повідомлення-рішення ДФС України прийнято рішення від 14 листопада 2018 року №17734/3/99-99-11-02-01-14, яким залишено скаргу без розгляду та повернено її ФОП ОСОБА_1 .

Вважаючи вказане податкове повідомлення - рішення протиправним, а свої права порушеними, позивач звернулась із вказаним позовом до суду.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, набрав чинності з 01 січня 2015 року, (далі - Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб:

а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;

б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку (пп. 266.1.2 п. 266.1 статті 266 ПК України).

Приписи пп. 266.2.1 п. 266.1 статті 266 ПК України визначають, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 266.3.1 п. 266.1 статті 266 Податкового кодексу є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За правилами пп. 266.3.2 п. 266.1 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

База оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік) (пп. 266.4.2 п. 266.1 статті 266 ПК).

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України закріплено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно пп. 266.7.1 п. 266.6 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт.

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України).

Сума податку розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.

За наявності у власності платника податків об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебувають у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно підпункту "а" - "г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його часток).

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01 січня 2015 року, власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за виключенням випадків, визначених пп. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 ПК України.

Відповідно до пп.266.7.4 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з розрахунку сум податку з об`єктів житлової нерухомості позивача, відповідачем визначено базу оподаткування об`єктів житлової нерухомості, виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України, та відповідної ставки податку, розраховуючи при цьому площу будинку з 01 січня по 25 жовтня 2017 року у розмірі 612,7 ка.м., а з 26 жовтня по 31 грудня 2017 року у розмірі 483,9 кв.м., оскільки з 26 жовтня 2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про зменшення площі будинку на 128,8 кв.м. за рахунок виключення площі тераси та балкону, з урахуванням чого загальна площа будинку і складає наразі 483,9 кв.м.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, зазначив, що станом на дату винесення спірного податкового повідомлення-рішення від 16 травня 2018 року № 0-2650 загальна площа житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 складала 483,9 кв.м. При цьому відповідачем не надано доказів на підтвердження збільшення позивачем загальної площі житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 за базовий податковий період 2017 року.

Однак, як зазначалося вище, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та наданих копій документів у власності ОСОБА_1 в 2017 році перебували наступні об`єкти нерухомого майна: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа якого становила 612,7 кв.м, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 26 жовтня 2017 року загальна площа вказаного будинку за зменшена до 483,9 кв.м.; квартира за адресою АДРЕСА_2 , загальна площа 156,7 кв.м.

Позивачем зазначено, що інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_2 було проведено інвентаризаційне обстеження житлового будинку ОСОБА_1 та внесено уточнення йото розмірів, внаслідок чого загальна площа будинку зменшилась на 128,8 кв.м., що відображено у довідці від 11 вересня 2017 року про показники об`єкту нерухомого майна. Згідно вказаної довідки, загальна площа житлового будинку, що належить позивачу, становить 483,9 кв.м.

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 26 жовтня 2017 року загальна площа будинку за адресою АДРЕСА_1 зменшена до 483,9 кв.м.; квартира за адресою АДРЕСА_2 , загальна площа 156,7 кв.м.

Тому, на виконання вимог пп.266.1.1 п.266.1 статті 266 Податкового кодексу, ГУ ДФС у м. Києві було проведено обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік на вищезазначені об`єкти з урахуванням кількості місяців, протягом яких відповідним майном володіла ОСОБА_1 та 16 травня 2018 року сформовано податкове повідомлення-рішення №0-2650 на суму 27 198,48 грн.

Відтак, доводи суду першої інстанції щодо того, що нормами Податкового кодексу України не передбачено наявність у контролюючих органів права самостійно встановлювати/змінювати базовий податковий (звітний) період, в даному випадку є безпідставними, оскільки контролюючим органом жодним чином і не було самостійно встановлено/змінено базовий податковий (звітний) період. Так, 16 травня 2018 року відповідачем окрім оскаржуваного в межах даної справи податкового повідомлення-рішення №0-2650 на суму 27 198,48 грн. (за будинок в період з 01 січня по 25 жовтня 2017 року) також були сформовані податкові повідомлення-рішення №0-2650 на суму 2087,58 грн. (за будинок в період з 26 жовтня по 31 грудня 2017 року) та №0-2650 на суму 2 836,74 грн. (за квартиру).

Отже, вказане податкове повідомлення-рішення правомірно було винесено за період з 01 січня 2017 року по 25 жовтня 2017 року, тобто, за той час, протягом якого у власності позивача перебував будинок саме загальною площею 612,7 кв.м., надалі оскільки відповідно до поданих документів ОСОБА_1 встановлено, що зміни щодо зменшення загальної площі будинку на 128,8 кв.м. були занесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 26 жовтня 2017 року, обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період з 26 жовтня по 31 грудня 2017 року на вищезазначені об`єкти вже було проведено, виходячи із загальної площі будинку 483,9 кв.м.

Відтак, доводи апеляційної скарги відповідача спростовували висновки суду першої інстанції та надають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та процесуального права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи було з`ясовані неповно, та як наслідок було прийняте необґрунтоване судове рішення, що є підставою для його скасування апеляційним судом та прийняття нового рішення у справі.

Відповідно до ч.1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2019 року - скасувати та прийняти нове.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 26 грудня 2019 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку