Справа № 819/563/18
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 грудня 2019 року

Київ

справа №819/563/18

адміністративне провадження №К/9901/6383/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І.

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу №819/563/18

за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Мартиняк Анастасії Володимирівни та Тернопільської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень, стягнення коштів, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 6 серпня 2018 року, постановлене у складі головуючого судді Баб`юка П.М., та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2019 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Ільчишин Н.В., суддів: Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного реєстратора Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Мартиняк Анастасії та Тернопільської міської ради, в якому просила визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Мартиняк Анастасії Володимирівни:

- про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37171358 від 20.09.2017 12:36:21; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; вид обтяження: арешт нерухомого майна; номер запису про обтяження: 22426519;

- про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37172083 від 20.09.2017 12:56:32; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01; вид обтяження: арешт нерухомого майна; номер запису про обтяження: 22427251;

- про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37171675 від 20.09.2017 12:44:37; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01; вид обтяження: арешт нерухомого майна; номер запису про обтяження: 22426886;

- про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37172528 від 20.09.2017 13:11:33; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01; вид обтяження: арешт нерухомого майна; номер запису про обтяження: 22427704;

- стягнути на користь ОСОБА_1 з Тернопільської міської ради кошти в розмірі 6400 грн на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що реєстратор протиправно та всупереч вимогам чинного законодавства прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі яких зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна на належні їй на праві приватної власності магазину по АДРЕСА_1 та трьох земельних ділянок під ним.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 6 серпня 2018 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2019 року, в задоволенні позову відмовлено.

Суди встановили, що згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, магазин за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер: 101) належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування №482 від 31.05.2017, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В.

Земельні ділянки, що знаходяться під даною нерухомістю кадастровий номер :12:012:0023 площею 0,0317 га, кадастровий номер :12:012:0024 площею 0,0318 га, кадастровий номер :12:012:0028 площею 0,0300 га, належать на праві власності ОСОБА_1 згідно договорів дарування №488, №485, №491 від 31.05.2017, посвідчених приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.09.2017 задоволено клопотання слідчого Тернопільського ВП ГУНП у Тернопільській області, накладено арешт на майно шляхом заборони на його відчуження, а саме:

- магазин за адресою АДРЕСА_1, площею 1515.8 га, (реєстраційний номер: 101) належного на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування №482 від 31.05.2017, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В.;

- земельну ділянку кадастровий номер :12:012:0023 площею 0,0317 га, що належить на праві власності ОСОБА_1 згідно із договором дарування №485 від 31.05.2017, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В.;

- земельну ділянку кадастровий номер :12:012:0024 площею 0,0318 га, що належить на праві власності ОСОБА_1 згідно із договором дарування №488 від 31.05.2017, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В.;

- земельну ділянку кадастровий номер :12:012:0028 площею 0,0300 га, що належить на праві власності ОСОБА_1 згідно із договором дарування №491 від 31.05.2017, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В.

Супровідним листом від 18.09.2017 повідомлено начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про те, що слідчим відділом Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003054 щодо вчинення шахрайських дій стосовно ОСОБА_2 , за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Зазначений супровідний лист разом із ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.09.2017, яка підлягає негайному виконанню, надійшов на адресу відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 19.09.2017.

Того ж дня, 19.09.2018 відповідачем зареєстровано заяви про державну реєстрацію обтяжень щодо зазначених об`єктів, подані слідчим відділом Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області.

За результатами розгляду зазначених заяв 20.09.2017 державним реєстратором прийнято оскаржувані рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Не погоджуючись з діями державного реєстратора та прийнятими рішеннями, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, мотивував своє рішення тим, що оскаржувані рішення державного реєстратора винесені на підставі та в межах повноважень передбачених чинним законодавством України.

Не погоджуючись із такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивачка оскаржила їх у касаційному порядку. Просить скасувати ухвалені судові рішення та направити справу на новий розгляд.

Відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Суд, переглянув судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги з огляду на таке.

Розглядаючи дану справу та приймаючи рішення по суті позовних вимог суди першої та апеляційної інстанцій вважали, що між сторонами існує публічно-правовий спір, у зв`язку з чим розгляд даної справи слід здійснювати за правилами адміністративного судочинства.

З такими висновками судів колегія не погоджується з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 2 КАС (у редакції, чинній на час подання позову) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої статті 3 КАС у зазначеній редакції).

У пункті 7 частини першої статті 3 КАС у наведеній вище редакції визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС у зазначеній редакції юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За правилами частини першої статті 17 КАС у зазначеній редакції юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів на час розгляду справи судами попередніх інстанцій належали спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Разом із тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ураховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

З установлених судами фактичних обставин справи вбачається, що в цьому випадку позивачка звернулася до суду за захистом свого права власності на об`єкт нерухомості та спірні земельні ділянки.

Так, як вбачається з матеріалів справи, слідчий Тернопільського ВП ГУНП у Тернопільській області Яцюченко О.А. звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0003054 щодо вчинення шахрайських дій стосовно ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України, в ході якого було встановлено, що ОСОБА_1 (яка є позивачкою у даній адміністративній справі) та ОСОБА_3 діючи спільно шляхом зловживання довірою заволоділи майном ОСОБА_2 , а саме магазином за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1515.8, (реєстраційний номер: 101), житловим будинком, з надвірними будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_2 (реєстраційний номер: 52).

Зі змісту позовної заяви слідує, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з протиправними, на думку позивачки, діями слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області щодо подачі до реєстратора ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.09.2017, яким задоволено його клопотання та накладено арешт на майно шляхом заборони на його відчуження.

Тобто, предметом розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення органу місцевого самоврядування, як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки приватний інтерес позивачки щодо права власності на об`єкт нерухомості та земельні ділянки.

Колегія суддів зазначає, що вимоги щодо реєстрації майна, інших реєстраційних дій мають розглядатися судами в порядку цивільного чи господарського судочинства (залежно від суб`єктного складу), якщо такі вимоги є похідними (задоволення яких залежить від задоволення іншої - основної позовної вимоги) від спору щодо такого майна або майнових прав у зв`язку з оскарженням заінтересованою особою не тільки реєстраційної дії (рішення), а і підстави її проведення.

Згідно зі статтею 174 КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Водночас, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

У даному випадку фактично існує спір між позивачкою ОСОБА_1 та потерпілою в кримінальному провадженні ОСОБА_2 щодо права володіння магазином та земельними ділянками під ним.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Таким чином, спір у даній справі не є публічно-правовим, оскільки має приватноправовий характер. З огляду на суб`єктний склад сторін спору його слід вирішувати за правилами цивільного судочинства.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного суду у постановах від 15.15.2019 у справі №372/2904/17-ц, від 13.02.2019 у справі №804/6530/16.

Відповідно до статті 354 КАС суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 КАС, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Пунктом 5 частини першої статті 349 цього Кодексу передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті стаття 238 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 343, 349, 354, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 6 серпня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2019 року- скасувати.

Провадження в адміністративній справі №819/563/18 - закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

А.І. Рибачук,

Судді Верховного Суду