Справа № 360/5006/19
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

23 грудня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/5006/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

25.11.2019 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач, Старобільське ОУПФУ Луганської області), в якому позивач просить суд: визнати дії Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо відмови ОСОБА_1 , ККП НОМЕР_1 , у виплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_2 через відсутність довідки тимчасово переміщеної особи неправомірними; зобов`язати Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області виплатити ОСОБА_1 , ККП НОМЕР_1 , суму пенсії, що належала її батьку ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та залишилась недоотриманою у зв`язку з його смертю, як члену сім`ї померлого пенсіонера, який проживав з ним разом на день смерті та звернувся за виплатою протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що законних підстав для невиплати заборгованості по пенсії померлого батька ОСОБА_2 не було, а дії відповідача не відповідають вимогам закону та нормам міжнародного права, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 26.11.2019 позов було залишено без руху для усунення недоліків. У встановлений судом строк позивачем недоліки було усунуто.

Ухвалою суду від 02.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відстрочено позивачу сплату судового збору в сумі 768,40 грн до ухвалення судового рішення у справі.

18.12.2019 від відповідача надійшов відзив на позов (арк. спр. 27-28), в обґрунтування якого останній послався на таке. 16.09.2019 від представника позивача ОСОБА_3 до управління надійшла заява про виплату недоотриманої пенсії за померлого ОСОБА_2 , до якої було додано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , копію паспорта спадкоємиці, копію ідентифікаційного номеру спадкоємиці, свідоцтво про народження спадкоємиці, свідоцтво про одруження спадкоємиці, копію довіреності, копію паспорта уповноваженої особи, копію ідентифікаційного номеру уповноваженої особи. Також у поданій заяві було вказано, що у ОСОБА_1 відсутня довідка ВПО.

Розглянувши надані документи, управлінням було відмовлено представнику позивача у виплаті недоотриманої за життя пенсії ОСОБА_2 , про що було повідомлено листом від 29.10.2019 № 16800/03-01, у зв`язку з тим, що місцем фактичного проживання померлого батька було: АДРЕСА_1 (за довідкою ВПО), а місцем реєстрації (проживання) позивачки є тимчасово непідконтрольна територія України, довідка ВПО, яка могла б слугувати підтвердженням проживання разом з померлим пенсіонером на день його смерті, відсутня.

Щодо права ОСОБА_2 на отримання пенсії відповідач зазначив, що ОСОБА_2 13.05.2015 звернувся до управління з заявами про призначення/перерахунок пенсії (взяття його пенсійної справи на облік) та про запит його пенсійної справи з УПФУ в Ленінському районі м. Луганськ. Пенсійна справа ОСОБА_2 взята на облік управлінням з серпня 2014 року, пенсія йому виплачувалась по червень 2016 року включно. У зв`язку з відсутністю у пенсійній справі ОСОБА_2 реквізитів карткового рахунку, відкритого у ПАТ «Державний ощадний банк України», виплату йому пенсії було призупинено. Для поновлення виплати пенсії ОСОБА_2 необхідно було особисто звернутися до управління з наданням: паспорта громадянина України, ідентифікаційного номеру, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, в якій зазначено адресу фактичного місця проживання, та реквізитів карткового рахунку, відкритого у ПАТ «Державний ощадний банк України». Оскільки ОСОБА_2 не було долучено до його пенсійної справи реквізитів карткового рахунку, відкритого у ПАТ «Державний ощадний банк України», тому відповідач вважає, що належні ОСОБА_2 пенсійні кошти не отримані ним з власної вини.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону № 1058 нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, як у даному випадку, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Вважає, оскільки на день смерті пенсіонера виплату пенсії припинено не з вини органу, що призначає та виплачує пенсію і відсутня сума нарахованої за життя пенсіонера пенсії, яка недоотримана в зв`язку зі смертю, обчислення розміру пенсії, що могла бути нарахована, проводиться згідно з частиною другою статті 49 Закону № 1058, зокрема, після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати та враховуючи вимоги статті 46 Закону № 1058, а саме не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Розрахунок недоотриманої пенсії за минулий період за померлого ОСОБА_5 , після надання до управління довідки ВПО на ОСОБА_1 , буде проведено у відповідності до статті 46 Закону № 1058, а саме - з дати звернення 16.09.2019 по 16.09.2016. На підставі викладеного відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

Відповідно до свідоцтва про одруження від 20.09.2003 НОМЕР_5 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до державної реєстрації шлюбу мала прізвище, ім`я, по батькові " ОСОБА_1 " (арк. спр. 20).

Згідно зі свідоцтвом про народження від 24.07.1979 НОМЕР_3 ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк. спр. 21).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.07.2019 серії НОМЕР_4 (арк. спр. 6).

Як зазначено відповідачем у відзиві, ОСОБА_2 перебував на обліку в Старобільському ОУПФУ Луганської області, пенсія йому виплачувалась по червень 2016 року включно. З 01.07.2016 виплату пенсії призупинено у зв`язку з відсутністю у пенсійній справі реквізитів карткового рахунку, відкритого у ПАТ «Державний ощадний банк України». Розрахунок недоотриманої пенсії за минулий період за померлого ОСОБА_5 буде проведено у відповідності до статті 46 Закону № 1058, тобто не більше ніж за три роки до дня звернення, а саме - з дати звернення 16.09.2019 по 16.09.2016, після надання до управління довідки ВПО на ОСОБА_1 .

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Старобільського ОУПФУ Луганської області від 18.07.2019 ОСОБА_2 знятий з обліку у зв`язку зі смертю, пенсія виплачена по 30.06.2016 (арк. спр. 39).

16.09.2019 ОСОБА_1 звернулася до Старобільського ОУПФУ Луганської області з заявою про виплату їй недоодержаної пенсії за померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 (арк. спр. 42).

Листом від 29.10.2019 № 16800/03-01 Старобільське ОУПФУ Луганської області повідомило позивача про відсутність можливості виплати недоотриманої пенсії за померлого ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 проживає на тимчасово непідконтрольній території України і на даний момент відсутня довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (арк. спр. 40-41).

З матеріалів справи встановлено, що окреме рішення про відмову у виплаті недоотриманої пенсії за померлого ОСОБА_2 Старобільським ОУПФУ Луганської області не приймалося.

Не погодившись із даним рішенням, позивач звернулась до суду для захисту своїх порушених прав.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 1227 Цивільного кодексу України визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Питання виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера врегульовані статтею 52 Закону № 1058-IV.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону № 1058-IV сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну (частина друга статті 52 Закону № 1058-IV).

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1058-IV у разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Вищевказана норма закону кореспондується зі статтею 91 Закону України від 05 листопада 1999 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення", згідно якої суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшли не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. У разі смерті пенсіонера його сім`ї або особі, яка здійснила похорон, виплачується допомога на поховання в розмірі двомісячної пенсії.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Абзацами першим, третім пункту 2.26 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), передбачено, що для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.

Для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі незвернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину (абзац четвертий пункту 2.26 Порядку № 22-1).

За документ, що засвідчує родинні стосунки, приймаються паспорт, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, довідки про склад сім`ї, а також рішення суду (пункт 2.16 Порядку № 22-1).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку № 22-1).

Отже, згідно з наведеними приписами чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суми недоотриманої пенсії виплачуються членам сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, а вразі відсутності членів сім`ї, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в шестимісячний строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Абзацом першим частини другої, частиною четвертою статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Члени сім`ї - особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі (абзац шістнадцятий частини першої статті 1 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII "Про запобігання корупції").

Відповідно до частини другої статті 64 Житлового Кодексу Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Як зазначено відповідачем у листі від 29.10.2019 № 16800/03-01, причиною для відмови позивачу у виплаті недоотриманої пенсії померлого батька стало те, що ОСОБА_1 проживає на тимчасово непідконтрольній території України і на даний момент відсутня довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Як зазначено відповідачем у відзиві на позов, причиною для відмови позивачу у виплаті недоотриманої пенсії померлого батька стало те, що місцем фактичного проживання померлого батька було: АДРЕСА_1 (за довідкою ВПО), а місцем реєстрації (проживання) ОСОБА_1 є тимчасово непідконтрольна територія України, довідка ВПО, яка могла б слугувати підтвердженням проживання разом з померлим пенсіонером на день його смерті, відсутня.

Відтак, причиною для відмови позивачу у виплаті недоотриманої пенсії померлого батька стало те, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 не співпадає з адресою фактичного місця проживання померлого ОСОБА_2 , згідно довідки ВПО, тобто, відсутній факт проживання разом із пенсіонером на день його смерті.

З таким твердженням відповідача суд також не погоджується та зазначає, що позивач та її померлий батько мали одне зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується паспортом позивача ОСОБА_1 та паспортом і довідкою ВПО її померлого батька ОСОБА_2 (арк. спр. 5, 18, 23).

Окрім того, свідоцтвом про смерть від 15.07.2019 серії НОМЕР_4 підтверджується, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Луганськ (арк. спр. 6).

З огляду на вищевикладене та досліджені письмові докази, судом встановлено, що ОСОБА_1 є членом сім`ї, яка проживала разом з пенсіонером ОСОБА_2 на день його смерті.

Довідка про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 13.05.2015 № 934015899, відповідно до якої ОСОБА_2 як внутрішньо переміщена особа проживав за адресою: АДРЕСА_1 , не спростовує встановлених судом обставин, що ОСОБА_1 є членом сім`ї, яка проживала разом з пенсіонером ОСОБА_2 на день його смерті.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги наведене та враховуючи, що позивач ОСОБА_1 є членом сім`ї, яка проживала разом з пенсіонером ОСОБА_2 на день його смерті, і звернулась до Старобільського ОУПФУ Луганської області за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, суд дійшов висновку, що Старобільське ОУПФУ Луганської області, відмовляючи позивачу у виплаті недоодержаної пенсії, діяло не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Сорінг проти Сполученого Королівства". Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) "спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов`язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини". У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі "Ріс проти Сполученого Королівства" Суд зазначив, що, з`ясовуючи, чи існує позитивне зобов`язання стосовно людини, "належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини".

У рішенні від 26 червня 2016 по справі "Суханов та Ільченко проти України" (CASE OF SUKHANOV AND ILCHENKO v. UKRAINE) заяви № 68385/10 та 71378/10 в § 53 Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі "ОСОБА_5 Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) заява № 25701/94, п.п. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-ХІІ).

Враховуючи загальні принципи міжнародного права, викладені у наведених вище рішеннях Європейського суду з прав людини, суд вважає, що у спірних правовідносинах позивач не може бути позбавленим права на одержання належних їй сум.

Таким чином, відмова Старобільського ОУПФУ Луганської області у виплаті недоодержаної пенсії не відповідає принципам обґрунтованості, розсудливості та пропорційності.

Щодо посилання відповідача на те, що розрахунок недоотриманої пенсії за минулий період за померлого ОСОБА_5 буде проведено у відповідності до статті 46 Закону № 1058, тобто не більше ніж за три роки до дня звернення, а саме - з дати звернення 16.09.2019 по 16.09.2016, суд зазначає таке.

Як встановлено судом, виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.07.2016 відповідачем призупинено у зв`язку з відсутністю у пенсійній справі реквізитів карткового рахунку, відкритого у ПАТ «Державний ощадний банк України».

З наявних в матеріалах справи доказів судом установлено, що відповідачем рішення про припинення виплати пенсії позивачу починаючи з 01.07.2016 не приймалося.

Законом № 1058-VI не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як відсутність у пенсійній справі реквізитів карткового рахунку, відкритого у ПАТ «Державний ощадний банк України».

Суд звертає увагу, що право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. Правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04.09.2018 у справі № 805/402/18.

Тобто, припинення виплати пенсії відбулося безпідставно та не у спосіб, визначений частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV.

Аргументи відповідача, що відповідач зобов`язаний у свої діяльності керуватися постановами Кабінету Міністрів України, зокрема, встановленим цими постановами порядком продовження та поновлення виплат, суд відхиляє, з огляду на таке.

Як вже вище зазначено, підстави припинення виплати пенсії визначаються виключно законами України.

Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якого належить прийняття законів.

У свою чергу, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

За загальним правилом "закон" - це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, який приймається відповідно до особливої процедури парламентом та регулює найважливіші суспільні відносини.

У свою чергу нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, тому ними не можуть бути внесені будь-які зміни до законів.

Відповідно, встановлення постановами Кабінету Міністрів України інших підстав для припинення виплати пенсії, відмінних від визначених частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV, не є іншим випадком припинення виплати пенсії, передбаченим законом, у розумінні пункту 5 частини першої статті 49 цього Закону.

Таким чином, припинення виплати пенсії за відсутності передбачених законами України підстав є незаконним.

З огляду на все вищевикладене, судом встановлено, що позивач, починаючи з 01.07.2016 не отримував пенсію з вини Старобільського ОУПФУ Луганської області.

Відтак, суд вважає хибним твердження відповідача про те, що виплату пенсії ОСОБА_2 припинено з вини пенсіонера.

Таким чином, суми пенсії, що належали пенсіонерові ОСОБА_2 і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю, мають бути виплачені йому за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок протиправних дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті суми пенсії, що належала її батькові ОСОБА_2 і залишилась недоотриманою у зв`язку з його смертю, як члену сім`ї померлого пенсіонера, який проживав з нею разом на день його смерті, тому позивачем обрано правильний та ефективний спосіб захисту порушеного права шляхом визнання протиправними дії Старобільського ОУПФУ Луганської області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті суми пенсії, що належала її батькові ОСОБА_2 і залишилась недоотриманою у зв`язку з його смертю, як члену сім`ї померлого пенсіонера, який проживав з нею разом на день його смерті, а також зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 суму пенсії, що належала її батькові ОСОБА_2 і залишилась недоотриманою у зв`язку з його смертю, як члену сім`ї померлого пенсіонера, який проживав з нею разом на день його смерті.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, які слід задовольнити.

Що стосується зави про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення статті 382 КАС України не є імперативними, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. Суд вважає, що за своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання суб`єкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб.

За таких обставин відсутня необхідність застосування положень статті 382 КАС України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 02.12.2019 позивачу відстрочено сплату судового збору у розмірі 768,40 грн до ухвалення судового рішення в справі.

Відповідно до частини другої статті 133 КАС України, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку з задоволенням позовних вимог у повному обсязі, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 768,40 грн слід стягнути до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Старобільського ОУПФУ Луганської області.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (код за , Луганська область, м. Старобільськ, кв. Дружби, 1-А) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті суми пенсії, що належала її батькові - ОСОБА_2 , і залишилась недоотриманою у зв`язку з його смертю, як члену сім`ї померлого пенсіонера, який проживав з ним разом на день його смерті.

Зобов`язати Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області виплатити ОСОБА_1 суму пенсії, що належала її батькові - ОСОБА_2 , і залишилась недоотриманою у зв`язку з його смертю, як члену сім`ї померлого пенсіонера, який проживав з ним разом на день його смерті.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області до Державного бюджету України судовий збір у сумі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім грн 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.О. Свергун