Справа № 140/1900/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/9436/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізко І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення заборгованості,

суддя у І інстанції Дмитрук В.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 02 серпня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною бездіяльність Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Луцька ОДПІ), правонаступником якої є Головне управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС), щодо неподання до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області (далі - ГУ ДКС) висновку із зазначенням суми податку на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 50250,00 грн, що підлягає йому відшкодуванню з бюджету, а також стягнути з Державного бюджету України через ГУ ДКС на його користь бюджетне відшкодування з ПДВ у розмірі 50250,00 грн та пеню у розмірі 23990,30 грн, нараховану на суму такої заборгованості за період з 01 грудня 2016 року по 07 червня 2019 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року у справі № 140/1900/19, ухваленому у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження, позов ФОП було задоволено повністю. Вирішено визнати протиправною бездіяльність ГУ ДФС щодо неподання до ГУ ДКС висновку із зазначенням суми ПДВ у розмірі 50250,00 грн, що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь ФОП. Стягнено з Державного бюджету України через ГУ ДКС на користь ФОП заборгованість бюджету із відшкодування ПДВ у розмірі 50250,00 грн. Зобов`язано ГУ ДФС нарахувати та виплатити ФОП пеню відповідно до пункту 200.15, пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України (далі - ПК) за період з 29 листопада 2016 року по дату виплати заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ із врахуванням граничного строку 1095 днів від дня виникнення бюджетної заборгованості з ПДВ, зазначеної у декларації з ПДВ за серпень 2016 року.

При цьому суд першої інстанції виходив із встановленого права ФОП на бюджетне відшкодування ПДВ у розмірі 50250,00 грн, а також відсутності механізму реального відшкодування платнику податків узгодженої суми бюджетного відшкодування вказаного податку. Тому ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, вважав стягнення з Державного бюджету України через ГУ ДКС на його користь заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ.

Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку, що нарахування пені, визначеної пунктом 200.23 статті 200 ПК, належить до повноважень податкового органу і суд не праві перебирати на себе повноваження щодо самостійного її обрахунку. Тому необхідно зобов`язати ГУ ДФС нарахувати та виплатити позивачу пеню відповідно до пункту 200.15, пункту 200.23 статті 200 ПК за період з 29 листопада 2016 року по дату виплати заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ із врахуванням граничного строку 1095 днів від дня виникнення бюджетної заборгованості з ПДВ, зазначеної у декларації з ПДВ за серпень 2016 року.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ДФС, яке у своїй скарзі просило його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог ФРП повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що з 01 січня 2017 року відбулися зміни щодо механізму повернення суб`єктам господарювання сум ПДВ на рахунки в банках. Відповідно до абз. 2 підпункту 200.7.2 пункту 200.7 статті 200 ПК повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюються у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення заяв про повернення сум бюджетного відшкодування до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Порядок ведення та форма Реєстру заяв було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року № 26 «Про затвердження Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість».

Станом на сьогодні наявні технічні ускладення у роботі програмного забезпечення, що унеможливлює забезпечення своєчасного та повного відображення інформації для повернення суми бюджетного відшкодування.

ГУ ДФС діяла в межах повноважень, визначених нормативними документами з питань організації роботи з відшкодування ПДВ, та повністю виконало процедуру підтвердження суми бюджетного відшкодування ПДВ в розмірі 50250 грн по декларації за серпень 2016 року.

Щодо стягнення пені у розмірі 23990,30 грн на суму заборгованості, звертає увагу апеляційного суду на те, що позивачем надано розрахунок пені, відповідно до якого зазначається кількість днів прострочення із врахуванням всіх календарних днів. Однак, обов`язок у повернені сум бюджетного відшкодування обмежується робочими (операційними) днями, а тому розрахунок пені за неробочі дні не передбачено нормами податкового законодавства і розрахунок пені, що був здійснений позивачем, є недостовірним.

Окрім того, відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК сума пені складає 120% облікової ставки НБУ, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення. Оскільки платнику податку станом на день подання позовної заяви не відшкодовано суму бюджетного відшкодування по податковій декларації з ПДВ за серпень 2016 року в сумі 50250 грн, то здійснити розрахунок пені на таку заборгованість є неможливим через відсутність факту погашення такої заборгованості і така позовна вимога ФОП є передчасною.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 20 вересня 2016 року позивачем подано до Луцької ОДПІ податкову декларацію з ПДВ за серпень 2016 року, у якій було заявлено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, у розмірі 50434,00 грн разом із розрахунком суми бюджетного відшкодування та заявою про повернення суми бюджетного відшкодування.

Луцькою ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування позивачем бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку у сумі 50434,00 грн, за результатами якої складено акт від 14 листопада 2016 року № 5369/13-04/, у якому зроблено висновок про підтвердження суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації з ПДВ за серпень 2016 року у сумі 50250,00 грн у зв`язку із завищенням позивачем суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за серпень 2016 року на 184 грн. Відтак, Луцькою ОДПІ було прийнято податкове повідомлення-рішення від 28 листопада 2016 року № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 184 грн, з чим ФОП погодився.

У зв`язку із непроведенням перерахунку суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку у розмірі 50250,00 грн ФОП неодноразово листами від 01 лютого 2017 року № 1, від 06 вересня 2017 року № 2, від 29 грудня 2017 року № 7, від 14 березня 2019 року № 1 звертався до контролюючого органу щодо проведення такого перерахунку.

Луцька ОДПІ та ГУ ДФС листами від 06 жовтня 2017 року № 1734/П/03-20-13-07-06, від 12 квітня 2019 року № 3937/П/03-20-13-07-06 повідомляли позивача, що у зв`язку з наявністю технічних невідповідностей направлено листи до ДФС України з метою приведення у технічну відповідність даних в підсистемі «Податковий аудит» ІС «Податковий блок» для проведення підтвердження бюджетного відшкодування суми ПДВ та зазначали, що після вирішення цього питання таке бюджетне відшкодування ПДВ позивачу буде проведене.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України).

Виходячи із матеріалів справи та правових позицій учасників справи, висловлених у заявах по суті справи, суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що контролюючим органом не заперечується та не ставиться під сумнів саме право позивача на отримання відшкодування з бюджету ПДВ у сумі 50250,00 грн, а також надання ФОП необхідних документів для його проведення. Відтак, суть цього публічно-правового спору зводиться до перевірки дотримання порядку такого відшкодування та наслідків можливого його порушення.

Пунктом 200.7 статті 200 ПК у редакції на час виникнення спір них правовідносин було передбачено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

За правилами пункту 200.8 статті 200 ПК до податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону.

Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних (пункт 200.10 статті 200 ПК).

Згідно із пунктом 200.12 статті 200 ПК контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Відповідно до пункту 200.13 статті 200 ПК на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Приписи пунктів 200.12 та 200.13 статті 200 ПК узгоджувалися з пунктами 6 та 9 Порядку взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2011 року № 39 (далі - Порядок № 39).

За правилами пункту 200.14 статті 200 ПК якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у зменшення податкових зобов`язань з цього податку в наступних податкових періодах;

б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що чинними на час виникнення спірних правовідносин приписами податкового законодавства було передбачено, що у разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування з ПДВ, вимог, передбачених пунктами 200.7 та 200.8 статті 200 ПК, та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування контролюючим органом за результатами проведення камеральної чи документальної перевірки, у цього органу виникає обов`язок у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, який протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку.

Судом першої інстанції безспірно встановлено, що у ході документальної позапланової перевірки, результати якої оформлено актом від 14 листопада 2016 року №5369/13-04/, контролюючим органом було підтверджено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації з ПДВ за серпень 2016 року у розмірі 50250,00 грн, однак у визначений ПК строк висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, контролюючим органом не складено та не подано до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Законами України від 24 грудня 2015 року № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» та від 21 грудня 2016 року №1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» було внесено зміни до статті 200 ПК, зокрема, щодо порядку бюджетного відшкодування ПДВ.

При цьому постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року № 26 визнано таким, що втратив чинність Порядок № 39.

Підпункту 200.7.1 пункту 200.7 статті 200 ПК встановлено, що на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до підпункту 200.7.2 пункту 200.7 статті 200 ПК заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Як встановлено пунктом 200.12 статті 200 ПК, узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

Приписами пункту 200.13 статті 200 ПК встановлено, що на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів.

Зазначений порядок повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ кореспондується із приписами пунктів 6, 7, 11, 12 Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року № 26 (далі - Порядок № 26).

Водночас, пунктом 56 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК було передбачено, що до 01 лютого 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 01 лютого 2016 року, за якими станом на 01 січня 2017 року суми ПДВ не відшкодовані з бюджету.

Формування, ведення та офіційне публікування Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються в порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.

Відшкодування узгоджених сум ПДВ, зазначених у такому реєстрі, здійснюється в хронологічному порядку відповідно до черговості надходження заяв про повернення таких сум бюджетного відшкодування ПДВ в межах сум, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік. Розподіл сум бюджетного відшкодування ПДВ, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік, між Тимчасовим реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеним у цьому пункті, та Реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ здійснюється Кабінетом Міністрів України.

Підсумовуючи наведене, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що податковим органом у справі, що розглядається, було допущено протиправну бездіяльність і з урахуванням встановленого права ФОП на бюджетне відшкодування ПДВ у розмірі 50250,00 грн, а також відсутності дієвого механізму реального відшкодування платнику податків узгодженої суми бюджетного відшкодування вказаного податку такі способи захисту порушеного права, як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву позивача до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення права платника податків, оскільки станом на час розгляду справи у суді Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не працює.

Аналогічна правова позиція була висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2019 року (справа № 826/7380/15) та враховується апеляційним судом при апеляційному перегляді у відповідності до приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції у тому, що за таких обставин ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України через ГУ ДКС на його користь вказаної заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ.

Оцінюючи правильність вирішення судом першої інстанції позовних вимог ФОП про стягнення на його користь пені у розмірі 23990,30 грн, нарахованої на суму зазначеної заборгованості за період з 01 грудня 2016 року по 07 червня 2019 року, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Судом першої інстанції безспірно встановлено, що спірна заборгованість на час розгляду справи погашена не була і за період, зазначений позивачем, пеня контролюючим органом не нараховувалась та не виплачувалась.

Разом із тим, на думку апеляційного суду, у суду першої інстанції не було передбачених частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України правових підстав для виходу за межі заявлених ФОП позовних вимог.

При цьому, на переконання апеляційного суду, розрахунок пені у сумі 23990,30 грн за період з 01 грудня 2016 року по 07 червня 2019 року проведений позивачем відповідно до положень пункту 200.23 статті 200 ПК.

Посилання ГУ ДФС на те, що при проведенні такого розрахунку позивачем безпідставно було враховано всі календарні дні, хоча до уваги слід брати лише робочі (операційні) дні, на думку суду апеляційної інстанції, є безпідставними та такими, що суперечать приписам пункту 200.23 статті 200 ПК.

Разом із тим, апеляційний суд погоджується із думкою контролюючого органу про те, що у суду першої інстанції не було належних правових підстав для покладання на відповідача обов`язку на майбутнє, а отже належним способом захисту порушеного права ФОП у цій частині є задоволення його позовних вимог у розмірі та спосіб, що зазначені у позовній заяві.

Відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір у частині вирішення позовних вимог ФОП щодо пені, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи, що відповідно до приписів пункту 3 частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства є підставою для зміни судового рішення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області задовольнити частково.

Змінити рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року у справі № 140/1900/19 у частині вирішення позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо стягнення пені та абзац четвертий його резолютивної частини викласти у такій редакції:

«Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) пеню у розмірі 23990 (двадцять три тисячі дев`ятсот дев`яносто) грн 30 коп за період з 01 грудня 2016 року по 07 червня 2019 року».

У решті рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко