Справа № 750/11492/16-а
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо стягнення з пенсії податку;

- зобов`язати відшкодувати матеріальну шкоду, пеню та суму компенсації з урахуванням інфляції за весь період відповідно до вимог п. 11 ст. 106, п. 1, 3 ст. 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.01.2017 позов задоволено частково: визнано протиправними дії Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо утримання з нарахованої суми пенсії ОСОБА_1 податку розмірі 15 % суми нарахованої пенсії як з працюючого пенсіонера в період з квітня 2015 року по грудень 2016 року включно та зобов`язано Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 на безпідставно утриманий в період з квітня 2015 року по грудень 2016 року включно з нарахованих сум пенсії податок розмірі 15 % пеню, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2017 постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.01.2017 залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 12.06.2019 постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.01.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2017 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції, скасовуючи вищевказані рішення, зазначив, що підставою для сплати органами Пенсійного фонду пені є прийняття рішення виконавчим органом Пенсійного фонду або судом про безпідставність їх стягнення. Проте, суди не перевірили доказів наявності одного з вказаних рішень та, відповідно, не встановили, чи має місце безпідставне стягнення сум коштів органами Пенсійного фонду. Між тим, з матеріалів справи вбачається, що відрахування з пенсії позивача мали місце у вигляді оподаткування та у вигляді зменшення, як працюючому пенсіонеру. При цьому, встановлення судами факту, що позивач не працював у відповідний період, впливає на обґрунтованість зменшення його пенсії, як працюючому пенсіонеру, але не впливає на обґрунтованість оподаткування пенсії. Відтак, вказані обставини необхідно було перевірити судам, встановити, яка сума відрахована з пенсії позивача саме як працюючому пенсіонеру, яким рішенням встановлено безпідставність такого відрахування. Ці обставини безпосередньо вливають на вирішення питання щодо наявності підстав для стягнення з відповідача пені та її розмір. Отже, необґрунтованими та передчасними є висновки судів про задоволення вимог позивача про визнання дій відповідача неправомірними та зобов`язання нарахувати і виплатити пеню.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.08.2019 справу № 750/11492/16-а передано до Чернігівського окружного адміністративного суду за підсудністю.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 позовну заяву залишено без руху, визначено спосіб та встановлено строк для усунення недоліків.

На виконання вимог вищевказаної ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 позивачем подана заява, в якій останній вказує на відповідність позовної заяви від 22.11.2016 та доданих до неї матеріалів вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, які діяли на день її подання.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 позовну заяву ОСОБА_1 до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.

Не погоджуючись із ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.09.2019, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, як таку що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотивами оскаржуваної ухвали є те, що позовна заява підлягає поверненню позивачу, оскільки вимоги ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 останнім усунуті не були, а саме:

- не надано документ про сплату судового збору в розмірі 768, 40 грн.;

- не подані документи, додані до позовної заяви, які скріплені власноручним підписом позивача;

- в позовній заяві відсутнє зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

- не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серія паспорта позивача та ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відповідача;

- позивачем неправильно зазначена повна назва відповідача - суб`єкта владних повноважень;

- не зазначено ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується;

- відсутнє власне письмове підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Колегія суддів не погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п.п. 3, 6 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Як вже було зазначено вище, ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 позовну заяву залишено без руху, визначено спосіб та встановлено строк для усунення недоліків.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.11.2016 було відкрито адміністративне провадження у даній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, що дає підстави для висновку про те, що питання щодо відповідності позовної заяви до вимог законодавства вже розглядалось судом, у зв`язку із чим, колегія суддів вважає, що Чернігівським окружним адміністративним судом було необґрунтовано прийнято ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Також, колегія суддів зазначає, що Верховний суд, скасувавши рішення судів першої та апеляційної інстанції, направив дану справу на новий розгляд по суті, а не на стадію розгляду питання щодо відкриття провадження, що дає підстави колегії суддів для висновку про необґрунтованість ухвал суду першої інстанції щодо залишення позовної заяви без руху та її повернення позивачу.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

З тексту ст. 6 Конвенції прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975р., ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Відповідно до вимог ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що позивач фактично був позбавлений гарантованого Конституцією України, законами та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права на доступ до правосуддя, що полягає у безперешкодному отриманні судового захисту.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу щодо визначення судом першої інстанції розміру судового збору за подання адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент подання позову від 22.05.2015 № 484-VIII, яка набрала чинності 01.09.2015) ставка судового збору встановлюється в таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано: суб`єктом владних повноважень, юридичною особою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати; фізичною особою або фізичною особою-підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0, 4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати; немайнового характеру, який подано: суб`єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 розмір мінімальної заробітної плати: фізичною особою 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент подання позову від 22.05.2015 № 484-VIII, яка набрала чинності 01.09.2015) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» становив 1 378, 00 грн.

З позовної заяви позивача вбачається, що позивачем заявлено одну вимогу немайнового характеру, а тому сума сплати судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, становив 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, а саме 551, 20 грн.

Таким чином, суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, необґрунтовано визначив суму сплати судового збору в розмірі 768, 40 грн.

Більше того, як вбачається з матеріалів справи, при поданні адміністративного позову до суду першої інстанції, позивачем було додано квитанцію про сплату судового у розмірі 551, 20 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем при звернені до суду першої інстанції було сплачено судовий збір у повному обсязі та відповідно до вимог законодавства, діючого на момент подачі позовної заяви до суду першої інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт надав до суду належні докази, які підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

В свою чергу, відповідно до п. 4 ч. ст. 320 КАС України неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 312, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 23.12.2019.