Справа № 640/15409/19
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2019-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 грудня 2019 року № 640/15409/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали адміністративної справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Український зональний науково-

дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву"

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування вимоги від 06 червня 2019 року

№Ю-8095-17

УСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Український зональний науково - дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» (далі по тексту - позивач, ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, у якому просило суд скасувати вимогу від 06 червня 2019 року № Ю-8095-17.

В обґрунтування адміністративного позову позивачем зазначено, що факт своєчасної сплати позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за січень 2019 року підтверджується платіжними дорученнями. Крім того, зазначив, що станом на 22 травня 2019 року набрали чинності рішення Окружного адміністративного суду м. Києва, якими визнано протиправними та скасовано вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про сплату боргу (від 26 листопада 2018 року у справі №826/10973/17; від 26 квітня 2018 року № 826/14791/17; від 25 жовтня 2018 року у справі №826/7134/18). Проте, відповідач ігнорує вищезазначені рішення та продовжує надсилати вимоги.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

29 жовтня 2019 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення адміністративного позову. В обґрунтування зазначено, що скасування вимоги в судовому порядку не скасовує наявність суми боргу (недоїмки), яка обліковується у позивача. Крім того, відповідно до інтегрованої картки позивача станом на 01 січня 2013 року обліковується заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску у сумі 262 869, 13 грн. Також, зазначено, що заборгованість у позивача виникла до 11 серпня 2013 року та передана з Пенсійного фонду України до Міністерства доходів і зборів України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 червня 2019 року Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-8095-17, якою повідомлено позивача про те, що станом на 31 травня 2019 року заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 367 319,33 грн та зобов`язано ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» сплатити вказану суму заборгованості.

Вважаючи вказану вимогу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а свої права та законні інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон №2464-VI, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску, зокрема, є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з пунктом 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема, контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

За приписами пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У відповідності до абзаців 1 і 2 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Частиною сьомою статті 9 зазначеного Закону встановлено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Відповідно до положень частин п`ятої, шостої та десятою статті 9 Закону № 2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску

Обслуговування коштів єдиного внеску здійснюється згідно з положенням про рух коштів, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Днем сплати єдиного внеску вважається:

1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів;

2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі;

3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

У силу приписів частини 11 статті 9 Закону України № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 10 статті 25 № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Крім того, у випадку несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску на платника єдиного внеску орган доходів і зборів накладається штраф у розмірі 20 відсотків від своєчасно не сплачених сум (пункт 2 частини 11 статті 25 Закону №2464-VI).

Відповідно до частини 14 статті 25 Закону України № 2464-VI про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Отже, вимога про сплату штрафу повинна бути погоджена з органами Пенсійного фонду України та оформлена у вигляді рішення.

З наданої позивачем звітності за 4 місяць 2019 року вбачається, що загальна сума нарахованої заробітної плати, винагород за виконану роботу (надані послуги) за цивільно - правовими договорами, оплати допомоги по тимчасовій непрацездатності та допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами загалом становить 726 402,85 грн, з якої нараховано єдиний внесок на загальну суму 158 703,68 грн.

На підтвердження сплати вказаного у звіті єдиного внеску за квітень 2019 року матеріали справи містять наступні платіжні доручення:

- від 04 квітня 2019 року № 2482 на суму 482,56 грн;

- від 04 квітня 2019 року № 2487 на суму 608,09 грн;

- від 04 квітня 2019 року № 86 на суму 646,43 грн;

- від 09 квітня 2019 року № 2516 на суму 1503,70 грн;

- від 11 квітня 2019 року № 2528 на суму 1014,20 грн;

- від 11 квітня 2019 року № 2524 на суму 1584,00 грн;

- від 16 квітня 2019 року № 2556 на суму 794,06 грн;

- від 16 квітня 2019 року № 2539 на суму 1160,35 грн;

- від 16 квітня 2019 року № 2538 на суму 59 656,50 грн;

- від 16 квітня 2019 року № 2542 на суму 811,64 грн;

- від 19 квітня 2019 року № 2573 на суму 2070,16 грн;

- від 19 квітня 2019 року № 2576 на суму 89,01 грн;

- від 19 квітня 2019 року № 2585 на суму 4501,74 грн;

- від 22 квітня 2019 року № 2603 на суму 215,71 грн;

- від 22 квітня 2019 року № 2602 на суму 247,81 грн;

- від 22 квітня 2019 року № 2601 на суму 592,00 грн;

- від 22 квітня 2019 року № 2599 на суму 813,99 грн;

- від 22 квітня 2019 року № 2600 на суму 2048,74 грн;

- від 24 квітня 2019 року № 2613 на суму 1450,12 грн;

- від 24 квітня 2019 року № 2623 на суму 1654,98 грн;

- від 24 квітня 2019 року № 2618 на суму 660,00 грн;

- від 25 квітня 2019 року № 2628 на суму 60 676,80 грн;

- від 25 квітня 2019 року № 2630 на суму 1029,54 грн;

- від 26 квітня 2019 року № 256 на суму 1641,20 грн;

- від 05 травня 2019 року № 2685 на суму 12 964,38 грн;

У той же час, суд зазначає, що відповідно до пункту 8 розділу VІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449, за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Контролюючим органом, 06 червня 2019 року було винесено оскаржувану вимогу, при цьому, як зазначає відповідач, вимога сформована у зв`язку з наявністю в інтегрованій картці ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» податкового боргу зі сплати єдиного внеску станом на 01 січня 2013 року.

В матеріалах справи міститься інтегрована картка платника податку - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» з якої вбачається, що станом на 01 січня 2013 року у позивача обліковувалась сума заборгованості у розмірі 269 945,81 грн, у тому числі недоїмка - 262 869,13 грн, пеня - 7076, 68 грн.

У той же час, вказана сума зросла та станом на 01 січня 2019 року заборгованість позивача становить 394 791,95 грн, у тому числі недоїмка у розмірі 394 791,95 грн.

Отже, суми єдиного внеску, що надходили від ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» за квітень 2019 року зараховувались в рахунок сплати заборгованості (недоїмки, штрафів та пені) позивача, що утворилась станом на 01 січня 2013 року та продовжує збільшуватись.

З огляду на викладені правові норми, суд дійшов висновку про те, що сума сформованої відповідачем заборгованості позивача, визначена у податковій вимозі є обґрунтованою.

Отже, податкова вимога від 06 червня 2019 року №Ю-8095-17 прийнята відповідачем у відповідності до норм законодавства, а відтак, вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Крім того, жодних доказів на підтвердження неправомірності визначення відповідачем суми податкового боргу матеріали справи не містять.

У той же час, суд зазначає, що за приписами підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Отже, податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання.

Позивач у своїй позовній заяві, як на підставу для скасування спірної податкової вимоги, посилається на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року у справі №826/10973/17, від 26 квітня 2018 року №826/14791/17, від 25 жовтня 2018 року у справі №826/7134/18, які набрали законної сили.

Суд не приймає до уваги зазначені посилання позивача з огляду на наступне.

Зі змісту рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року № 826/14791/17 вбачається, що позивачем оскаржувалась податкова вимога від 12 жовтня 2017 року № Ю-8095-17 про сплату недоїмки та штрафних санкцій та пені ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» на суму 537 902,15 грн, з яких 162 268,03 пені, основний борг 375 634, 12 грн.

Підставою для скасування вказаної податкової вимоги слугувало ненадання відповідачем суду облікової карти платника єдиного соціального внеску з жовтня 2015 року по 01 серпня 2017 року. Відтак, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, всупереч наведених процесуальних норм не підтвердив документально факт несвоєчасної сплати позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з серпня 2017 року по вересень 2017 року, який зарахований до бюджету, та відповідно наявність правових підстав для застосування відносно позивача штрафних санкцій та пені.

Також, з рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року у справі № 826/7134/18 вбачається, що позивач оскаржував податкову вимогу від 05 березня 2018 року № Ю-8095-17, відповідно до якої станом на 28 лютого 2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску штрафів, пені ПАТ "КИЇВЗНДІЕП" становить 520 489, 35 грн.

Підставою для скасування вказаної податкової вимоги слугувало ненадання відповідачем суду засвідчені копії документів, на підставі яких прийнято вимогу № Ю-8095-17 від 05 березня 2018 року. Відтак, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, всупереч наведених процесуальних норм не підтвердив документально факт несвоєчасної сплати позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який зарахований до бюджету, та відповідно наявність правових підстав для застосування відносно позивача штрафних санкцій та пені.

Як вбачається з рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2018 року у справі № 826/10973/17 позивачем оскаржувалась податкова вимога від 08 серпня 2017 року про сплату недоїмки, штрафних санкцій та пені ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» на суму 540 587,05 грн, з яких 3 789,44 штрафна санкція, 363 371,82 грн пені, основний борг 173 425, 79 грн.

Підставою для скасування спірної податкової вимоги у зазначеному рішенні стало рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року № 826/14791/17, яким скасовано вимогу про сплату боргу від 12 жовтня 2017 року № Ю-8095-17, яка винесена пізніше оскаржуваної в даній справі, а як встановлено приписами Закону № 2464 вимога по сплату борг формується під одним порядковим номером до повного погашення боргу. Крім того, з картки платника єдиного внеску, долученої до відзиву, не вбачається наявності у позивача станом на 31 липня 2017 року податкового боргу зі сплати єдиного внеску на суму 540 587,05 грн. При цьому, відзив відповідача містить розбіжності щодо періоду виникнення відповідного боргу.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, частиною сьомої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Вищий адміністративний суд України у листі від 14 листопада 2012 року № 2379/12/13-12 зазначив, що передбачене частиною першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 86 КАС України.

При цьому суди також повинні враховувати вимоги частин четвертої та п`ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України щодо необхідності офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках витребувати ті докази, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Отже, підставою для скасування податкових вимог, у наведених вище рішеннях слугувало ненадання відповідачем доказів на підтвердження існування податкового боргу.

У той же час, у даній справі відповідачем надано відповідні докази, та доведено правомірність прийняття ним спірної податкової вимоги від 15 квітня 2019 року №Ю-8095-17.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналіз матеріалів справи підтверджує, що відповідач при винесенні оскаржуваної податкової вимоги діяв згідно приписів частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, отже, суд приходить до переконання про доведеність відповідачем правомірності прийнятої вимоги та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства "Український зональний науково - дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву" - відмовити.

Рішення суду, відповідно до частин першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова