Справа № 280/2261/19
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 280/2261/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 р. в адміністративній справі №280/2261/19 за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖИ ЕФ СІ ГЛОБАЛ ТРЕЙД", про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені,-

В С Т А Н О В И В :

Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖИ ЕФ СІ ГЛОБАЛ ТРЕЙД" на користь Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році у розмірі 38639,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем не виконується норматив по працевлаштуванню осіб з інвалідністю та самостійно не сплачено адміністративно-господарські санкції, у зв`язку з чим за ним рахується заборгованість з у розмірі 38639,75 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 р., ухваленим за результатами розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву позивача. Апелянт вказує на те, що нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності осіб з інвалідністю на підприємство покладено обов`язок щодо забезпечення певної кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, тому підприємство не звільняється від обов`язку сплачувати адміністративно-господарські санкції до відділення Фонду на підставі статті 20 Закону, оскільки зазначена норма не ставить відповідний обов`язок підприємства у залежність від будь-яких обставин, з яких особа з інвалідністю не працює на підприємстві.

В письмовому відзиві відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

У судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не прибули.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:

Відповідно до звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік (форми №10-ПІ), поданого відповідачем, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становила 8 осіб, підлягала працевлаштуванню 1 особа з інвалідністю, 0 осіб з інвалідністю було працевлаштовано. що не відповідає необхідній середньообліковій кількості 1 особи з інвалідністю (а.с.19). З наданого відповідачем штатного розпису станом на 01.01.2018, на 01.02.2018 та на 01.11.2018 на підприємстві передбачається посада менеджерів зі збуту в кількості 5 осіб з можливістю працевлаштування особи з інвалідністю в кількості однієї особи. Згідно довідки відповідача протягом 2018 року була вакантна посада Менеджера зі збуту, яка створена для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем створено робоче місце для працевлаштування особи з інвалідністю та подано звітність №3-ПН упродовж 2018 року до Державної служби зайнятості, що свідчить про відсутність підстав для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 20 Закону №875-XII.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями частини 8 статті 69 Господарського кодексу України визначено, що підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування неповнолітніх, інвалідів, інших категорій громадян, які потребують соціального захисту. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

Статтею 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" передбачено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань особи з інвалідністю, наявних у неї професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 19 цього ж Закону передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування осіб з інвалідністю, з огляду і на приписи Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року N 70, роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до статті 18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31.05.2013 року затверджена форма звітності N 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядок подання форми звітності N 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем надано Звітність «Інформація про попит на робочу силу (ваканції)» (форми №3-ПН) про наявність однієї вакансії «менеджер із збуту» для категорій громадян з інвалідністю, що подавалися щомісячно до Правобережного районного центру зайнятості на протязі 2018 року (а.с.20-43). Однак, особи з інвалідністю для працевлаштування до ТОВ "ДЖИ ЕФ СІ ГЛОБАЛ ТРЕЙД" упродовж 2018 року територіальним органом центру зайнятості не направлялись, доказів відмови відповідача у працевлаштуванні інвалідів направлених на вакантні посади позивачем суду не надано.

Таким чином, вірними є висновки суду першої інстанції, що відповідачем було виконано всі вимоги, передбачені чинним законодавством України щодо організації та створення робочих місць для осіб з інвалідністю.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстави для скасування оскарженого рішення відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 р. в адміністративній справі №280/2261/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 04 грудня 2019 р. і касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук

суддя Ю. В. Дурасова