Справа № 826/14905/18
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

12.09.2018 ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної фіскальної служби України, про стягнення середнього заробітку у розмірі 164 740 грн. 17 коп. за час затримки виплати заробітної плати за період з 18.07.2014 по 26.06.2018 без урахування обов`язкових податків та зборів; стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у розмірі 16 286 грн. 60 коп. без урахування обов`язкових податків та зборів.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що оскільки вона звільнилася з Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Головного управління Міндоходів в АР Крим 18.07.2014, а фактичне погашення заборгованості по заробітній платі здійснено лише 26.06.2018, то вона має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки за період з 18.07.2014 по 2.06.2018.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2019 р. позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки розрахунок по заборгованості по заробітній платі було здійснено лише 26.06.2018 р., то позивач має право на компенсацію за затримку виплати заробітної плати.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить суд вказане судове рішення скасувати та винести нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. На думку апелянта, оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч.2 статті 313 КАС України неявка сторін не є перешкодою розгляду справи по суті.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, отже задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, наказом Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Головного управління Міндоходів в АР Крим від 01.07.2013 №11-о ОСОБА_1 прийнято на посаду начальника відділу супроводження особливо важливих перевірок управління податкового аудиту.

Наказом Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Головного управління Міндоходів в АР Крим від 17.07.2014 №194-о позивача звільнено з вказаної посади за власним бажанням в порядку переведення для подальшого працевлаштування до Бориспільської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

За період з квітня 2014 року по липень 2014 року ОСОБА_1 заробітна плата не нараховувалась та не виплачувалась.

У зв`язку з наявною заборгованістю по виплаті заробітної плати позивач звернулася з відповідним позовом до суду про стягнення заборгованості.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.01.2018 у справі №826/6237/17, яке Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2018 залишено без змін, позов ОСОБА_1 задоволено повністю, стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з 17.03.2014 по 18.07.2014 у розмірі 13 635,07 грн.

26.06.2018 позивач отримала з рахунку Державної казначейської служби України грошові кошти у розмірі 10 976,23 грн. на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.01.2018 у справі №826/6237/17.

Вищенаведені обставини підтверджені належними та допустимими доказами, і не є спірними.

Відтак, факт наявності невиплаченої позивачу заборгованості по заробітній платі за період роботи в ДПІ у місті Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим було встановлено та підтверджено Окружним адміністративним судом міста Києва у рішенні від 17.01.2018 справа №826/6237/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вже було зазначено вище, на виконання рішення суду ДФС України здійснено фактичний розрахунок з ОСОБА_1 шляхом зарахуванння коштів на рахунок позивача 26.06.2018 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу Законів про працю України (далі по тексту - «КЗпП України), в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Наведене відповідає правовій практиці Верховного Суду України, зокрема, викладеної в постановах від 21 січня 2012 року № 6-87цс11 та від 14 січня 2014 року № 21-395а13.

На підставі викладеного, середній заробіток розраховується наступним чином:

- заробітна плата позивача за останні два місяці роботи перед звільненням (18.07.2014): у травні 2014 року-3 171 грн. 20 коп., у червні 2014 року - 3 171 грн. 20 коп;

- кількість робочих днів за останні два місяці роботи перед звільненням (18.07.2014): у травні 2014 року - 19 днів, у червні 2014 року - 19 днів;

- середньоденна заробітна плата за останні два місяці роботи перед звільненням (18.07.2014): 166 грн. 91 коп. = (3 171 грн. 20 коп. (травень 2014 р.) + 3 171 грн. 20 коп. (червень 2014 р.)) / 38 (загальна кількість робочих днів за травень та червень 2104 р.));

- період невиплати належної заробітної плати: з 18.07.2014 (дата звільнення) по 26.06.2018 (дата фактичного розрахунку) становить 987 робочих днів, з яких:

- 117 робочі дні за період з 19.07.2014 (наступна дата за днем звільнення 18.07.2014) по 31.12.2014 (згідно листа Мінсоцполітики від 04.09.2013 №9884/0/14-13 у 2014 році кількість робочих днів затримки з/п по місяцях складає: у липні - 9, у серпні - 20, у вересні - 22, у жовтні - 23, у листопаді - 20, у грудні - 23);

- 250 робочий день за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 (згідно листа Мінсоцполітики від 09.09.2014 №10196/0/14-14/13 у 2015 році кількість робочих днів затримки з/п по місяцях складає: у січні - 20, у лютому - 20, у березні - 21, у квітні - 21, у травні - 18, у червні - 20, у липні - 23, у серпні - 20, у вересні - 22, у жовтні - 21, у листопаді - 21, у грудні - 23);

- 251 робочих днів за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 (згідно листа Мінсоцполітики від 20.07.2015 №10846/0/14-15/13 у 2016 році кількість робочих днів затримки з/п по місяцях складає: у січні - 19, у лютому - 21, у березні - 22, у квітні - 21, у травні - 19, у червні - 20, у липні - 21, у серпні - 22, у вересні - 22, у жовтні - 20, у листопаді - 22, у грудні - 22);

- 248 робочих днів за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 (згідно листа Мінсоцполітики від 20.07.2015 №10846/0/14-15/13 у 2017 році кількість робочих днів затримки з/п по місяцях складає: у січні - 20, у лютому - 20, у березні - 22, у квітні - 19, у травні - 20, у червні - 20, у липні - 21, у серпні - 22, у вересні - 21, у жовтні - 21, у листопаді - 22, у грудні - 20);

- 121 робочих днів за період з 01.01.2018 по 26.06.2018 - дата, що передує дню фактичної виплати заборгованості по з/п (згідно листа Мінсоцполітики від 19.10.2017 №224/0/103-17/214 у 2018 році кількість робочих днів затримки з/п по місяцях складає: у січні - 21, у лютому - 20, у березні - 21, у квітні - 20, у травні - 20, у червні - 19).

Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки складає: 164 740,17 грн. = 166 грн. 91 коп. * 987 робочих днів.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку у розмірі 164 740 (сто шістдесят чотири тисячі сімсот сорок) грн. 17 коп. за час затримки виплати заробітної плати за період з 18.07.2014 по 26.06.2018.

Крім того, відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до статті 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Відтак, враховуючи, що право на отримання позивачем заборгованості по заробітній платі встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, а компенсація за порушення строків виплати доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність проведення позивачу компенсації втрати доходів за період з березня 2014 року по липень 2014 року за правилами, передбаченими Законом №2050-ІІІ та Порядком №159.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ДФС України компенсації втрати частини заробітної плати у розмірі 16 286 (шістнадцять тисяч двісті вісімдесят шість) грн. 60 коп. без урахування обов`язкових податків та зборів.

Така позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладених у постанові від 06 серпня 2019 року у справі №826/9793/18.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержання норм процесуального та матеріального права, в зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Повне судове рішення складено 23.12.2019 р.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2019 р. - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель