Справа № 804/3555/18
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 804/3555/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційними скаргами Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року по справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради про визнання протиправними та скасування постанов та припису, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулося до суду з позовом до Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради, в якому просила:

визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими особами від 04.05.2018 року № ОМС-ДН398/1019/АВ/П/ТДІП-ФС, якою на позивача накладено штраф у розмірі 3723 грн.;

визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими особами від 04.05.2018 року № ОМС-ДН398/1019/АВ/П/ТДІП-ФС, якою на позивача накладено штраф у розмірі 111 690 грн.;

визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень від 13.04.2018 року № ОМС-ДН398/1019/АВ.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу уповноваженими особами Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради від 04.05.2018 року № ОМС-ДН398/1019/АВ/П/ТДІП-ФС, якою на позивача накладено штраф у розмірі 3723 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач, крім доводів наведених в адміністративному позові, вказує на відсутність належних та допустимих доказів порушення позивачем трудового законодавства. Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам та доказам, наданих позивачем, а також показанням допитаної в якості свідка громадянки ОСОБА_2 , якими підтверджується відсутність трудових відносин між позивачем та ОСОБА_2 станом на 05.04.2018 та факту виконання останньою трудових обов`язків.

Також, вказує на те, що припис про усунення порушень не містить строків, протягом яких позивачу необхідно усунути порушення, натомість містить вказівку про необхідність дотримання норм чинного законодавства «постійно». Крім того, пункт 2 припису встановлює обов`язок усунути порушення законодавства відносно не працевлаштування ОСОБА_3 , однак штраф за це порушення до позивача не було застосовано, а відповідач у своїх поясненнях вказує про відсутність порушення трудового законодавства в частині не працевлаштування ОСОБА_3 , оскільки між ними існували цивільно-правові відносини.

В апеляційній скарзі відповідач, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідачем зазначено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, в тому числі і виконавчих органів міських рад міст обласного значення.

Під час інспекційного відвідування було встановлено, що з порушенням вимог постанови № 413, повідомлення про прийняття працівника на роботу гр. Зосименко було надано в день початку роботи 05.04.2018 о 12:38, в наказі про прийняття на роботу дата початку роботи вказана -05.04.2018.

За вказане допущене порушення до позивача правомірно застосовано штраф у розмірі 3 723 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги відповідача, просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Зазначає, що акт інспекційного відвідування не містить інформації про порушення допуску до роботи ОСОБА_4 .

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача, просить залишити її без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, відповіді на відзив та доповнення до відповіді на відзив, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що Листом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 04.04.2018 року № 694/4.7-4 повідомлено Інспекцію з питань праці та зайнятості населення Дніпропетровської міської ради про те,що повідомлення щодо проведення інспекційного відвідування ФОП Романенко О. А ОСОБА_5 внесено до Реєстру інспекційних відвідувань та рішень інспектора праці про відвідування за реєстраційним номер ДН 398. (том 1 а. с. 124)

У період з 05.04.2018 року по 06.04.2018 року Інспекцією з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради, відповідно до наказу від 04.04.2018 року № 4-ОД, на підставі направлення на проведення інспекційного відвідування від 04.04.2018 року № 8/3-16 і за інформацією, наданою Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області листом від 01.11.2017 року № 31052/10/04/-36-13-01-14 проведено інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань оформлення трудових відносин за період з 23.10.2017 по 06.04.2018 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце здійснення господарської діяльності: кафетерій «На коня», що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , про що складено акт від 06.04.2018 року № ОМС-ДН398/1019/АВ.

Відповідно до змісту акту інспекційного відвідування від 06.04.2018 року №ОМС-ДН398/1019/АВ, на час інспекційного відвідування встановлено, що у приміщенні кафетерію «На коня» 05.04.2018 року, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Передова, 175, в якому здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , продаж товарів здійснювала ОСОБА_6 , яка фактично допущена до роботи продавця у ФОП ОСОБА_1 , без укладення трудового договору. Крім того, ОСОБА_3 здійснювала роботи з прибирання приміщення кафетерію. Отже ФОП ОСОБА_1 не дотрималася вимог ч.3 ст. 24 КЗпП України щодо осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_3 Також ФОП ОСОБА_1 не дотримано вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» у частині повідомлення Державній фіскальній службі про прийняття працівника на роботу до початку роботи працівника за укладеним договором.

Вказаний акт підписано ФОП ОСОБА_1 із зауваженнями.

12.04.2018 року позивачем подано зауваження до акту інспекційного відвідування від 06.04.2018 року № ОМС-ДН398/1019/АВ, в якому зазначено, що станом на момент проведення інспекційного відвідування 05.04.2018 року ОСОБА_6 не була співробітником ФОП ОСОБА_1 , а була прийнята на роботу з 06.04.2018 року на підставі укладеного трудового договору. З ОСОБА_3 існували цивільно-правові відносини на підставі договору про надання послуг.

На вказані зауваження відповідачем надано відповідь від 12.04.2018 року №ОМС-ДН398/1019/АВ.

Приписом про усунення виявлених порушень від 13.04.2018 року № ОМС-ДН398/1019/АВ позивача зобов`язано усунути допущені порушення вимог податкового законодавства ч.3 статті 24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» з терміном виконання - постійно.

04.05.2018 року начальником Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ОМС-ДН398/1019/АВ/П/ТДІП-ФС, якою на позивача, за фактичний допуск до роботи працівника ОСОБА_6 без оформлення з нею трудового договору, накладено штраф у розмірі 111690 грн.

04.05.2018 року начальником Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ОМС-ДН398/1019/АВ/П/ТДІП-ФС, якою на позивача, за несвоєчасне повідомлення територіального органу Державної фіскальної служби про прийняття на роботу працівника ОСОБА_4 , накладено штраф у розмірі 3 723 грн.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Щодо наявності компетенції у Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради на здійснення нагляду і контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятості населення колегія суддів зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VІІІ внесені зміни до Закону України «Про місцеве самоврядування» (далі - Закон № 280) щодо повноважень виконавчих органів міських рад міст обласного значення в частині здійснення на відповідних територіях контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у порядку, встановленому законодавством.

Внаслідок вказаних змін частиною 2 статті 17 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи місцевого самоврядування при здійсненні повноважень у сфері контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення можуть проводити перевірки на підприємствах, в установах та організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідної територіальної громади.

Згідно з частиною 2 статті 18 Закону України «Про місцеве самоврядування» з питань, віднесених до відання органів місцевого самоврядування, на їх вимогу підприємства, установи та організації, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, надають відповідну інформацію.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади можуть виступати з ініціативою щодо перевірок, організувати їх проведення, а при здійсненні повноважень у сфері контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення проводити перевірки на підприємствах, в установах та організаціях, що не перебувають у комунальній власності, а також фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Частиною 3 статті 34 Закону № 280 передбачено, що до відання виконавчих органів міських рад міст обласного значення та об`єднаних територіальних громад належать повноваження, у тому числі: з накладання штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295, встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад, посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю; контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці.

Вищевикладені норми чинного законодавства підтверджують наявність у органів місцевого самоврядування певних повноважень в частині здійснення на відповідних територіях контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Посилання позивача на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року в адміністративній справі № 826/8917/17, якою визнано нечинною постанову КМУ від 29.04.2017 № 295 суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки на час проведення інспекційного відвідування вказана постанова була чинною та підлягала застосуванню.

Відповідно до частини 2 статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Щодо наявності підстав для притягнення позивача до відповідальності у вигляді штрафів, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Визначення трудового договору міститься у частині першій статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

За змістом статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, за змістом наведеної норми відповідальність настає в разі, якщо особа виконує певну роботу чи здійснює повноваження з відома, за дорученням та в інтересах, зокрема, фізичної особи-підприємця.

При цьому, повинен бути встановлений факт використання фізичною особою підприємцем найманої праці.

Визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є наявність ознак трудових правовідносин між ФОП ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_6 .

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність трудових правовідносин між позивачем та ОСОБА_6 та правомірність притягнення позивача до відповідальності за фактичний допуск працівника ( ОСОБА_2 ) до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до матеріалів справи позивача притягнуто до відповідальності на підставі статті 265 КЗпП України за фактичний допуск ОСОБА_6 до роботи без оформлення трудового договору.

Як встановлено судом, 02.04.2018 року ОСОБА_6 подано ФОП ОСОБА_1 заяву про прийняття на роботу продавцем продовольчих товарів з 06.04.2018 року. ( т.1 а.с.41)

На підставі поданої заяви наказом ФОП ОСОБА_1 № 2 від 05.04.2018 року ОСОБА_6 прийнято на роботу продавцем продовольчих товарів з 06.04.2018 року та 06.04.2018 року укладено трудовий договір, направлено повідомлення про прийняття працівника на роботу. (т.1 а.с. 42-46)

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_6 та пояснень, наданих нею в суді першої інстанції, будучи допитаною в якості свідка, вона перебуває в родинних відносинах з ФОП ОСОБА_1 05.04.2018 року вона, на прохання ОСОБА_1 , якій необхідно було везти онука до лікарні, тимчасово, на цей проміжок часу, знаходилась у кафетерії, а також принесла необхідні документи на працевлаштування відповідно до раніше поданої заяви від 02.04.2018. Продала продукцію на добровільних началах. (т. 1 а.с.160)

Відповідно до пояснень ФОП ОСОБА_1 , 05.04.2018 року з 13:00 до 15:00 години ОСОБА_6 перебувала в кафетерії на її прохання. Оплату за це не здійснює, оскільки вони з ОСОБА_6 є родичами.

Отже, ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_6 заперечують факт наявності між ними трудових відносин станом на 05.04.2018 року.

При цьому, жодних доказів того, що ФОП ОСОБА_1 уповноважувала Чухмару Н.А ОСОБА_5 виконувати певну роботу 05.04.2018 року матеріали справи не містять.

Враховуючи встановлені обставини страви, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність того, що ОСОБА_6 працювала у ФОП ОСОБА_1 станом на 05.04.2018 року, підлягала внутрішньому трудовому розпорядку та отримувала заробітну плату, що б могло свідчити про наявність між ними трудових відносин.

За вказаних обставин накладення штрафу є протиправним, а припис про усунення виявлених порушень та постанова про накладення штрафу у розмірі 111690 грн. підлягають скасуванню.

Вищевикладені обставини є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог з прийняттям у цій частині нового судового рішення про їх задоволення.

Щодо наявності підстав для скасування постанови про накладення на позивача штрафу в розмірі 3723 грн. за неповідомлення органів ДФС про прийняття працівника на роботу до початку роботи працівника за укладеним договором, колегія суддів встановила наступне.

Зі змісту постанови встановлено, що її прийнято за фактом несвоєчасного повідомлення територіального органу Державної фіскальної служби про прийняття ФОП ОСОБА_1 на роботу працівника ОСОБА_4 , з якою 05.04.2018 року був укладений трудовий договір.

Однак зі змісту акту інспекційного відвідування від 06.04.2018 року вбачається, що у ході інспекційного відвідування встановлено офіційне працевлаштування ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , тобто факт порушення, за яке позивача притягнуто до відповідальності не зафіксовано у акті інспекційного відвідування, більше того, зафіксовано дотримання позивачем вимог чинного законодавства щодо офіційного працевлаштування ОСОБА_4

Детальний опис виявленого порушення Постанови КМУ від 17.06.15 № 413, на яке посилається відповідач, актом інспекційного відвідування у розділі ІІ (опис стану додержання вимог законодавства про працю) не зафіксовано.

За викладених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача.

За приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Положеннями частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до матеріалів справи, позивач при зверненні до суду першої інстанції з адміністративним позовом сплатив судовий збір у сумі 2387,55 грн., судом першої інстанції стягнуто на користь позивача 37,23 грн.

Таким чином, враховуючи задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, судові витрати, сплачені позивачем та документально підтверджені в розмірі 2350,32 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень на користь позивача.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову.

Позов в цій частині задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу №ОМС-ДН398/1019/АВ/П/ТДІП-ФС від 04.05.2018 року, прийнятою Інспекцією з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради, якою накладено на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 111690 грн.

Визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень № ОМС-ДН398/1019/АВ від 13.04.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 2350,32 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з 21.11.2019 та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко