Справа № 560/3220/19
Суддя: Лабань Г.В.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3220/19
РІШЕННЯ

іменем України

11 грудня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Лабань Г.В.

за участю:секретаря судового засідання Вересняк А.А. представника позивача: Карєпової Г.А. представників відповідача: Кундиловської М.М., Блажко Н.П.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить:

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 12.07.2019 року:

- № про сплату 1 744 939 грн 56 коп. (один мільйон сімсот сорок чотири тисячі дев`ятсот тридцять дев`ять грн, 56 коп.), податку на доходи фізичних осіб, та штрафних (фінансових) санкцій 436234 грн 89 коп., (чотириста тридцять шість тисяч двісті тридцять чотири грн 89 коп.);

- № про сплату 145411 грн 63 коп. (сто сорок п`ять тисяч чотириста одинадцять грн 63 коп.), військового збору, та штрафних (фінансових) санкцій 36352 грн 91 коп. (тридцять шість тисяч триста п`ятдесят дві грн 91 коп.);

- № про сплату 510 грн (п`ятсот десять грн) адміністративного штрафу;

- № про сплату 340 грн (триста сорок грн) штрафних санкцій за податок на додану вартість;

- № про сплату 340 грн (триста сорок грн) штрафних санкцій за податок на доходи фізичних осіб;

- № про сплату 170 грн (сто сімдесят грн) адміністративного штрафу;

Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.10.2019 № Ф- на суму 163867,54 коп. (сто шістдесят три тисячі вісімсот шістдесят сім грн 54 коп.);

Визнати протиправним та скасувати рішення про нарахування штрафних санкцій від 12.07.2019 виданого ГУДФС у Хмельницькій області № про сплату 20669 грн 54 коп. (двадцять тисяч шістсот шістдесят дев`ять грн 54 коп.) штрафних санкцій.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за неподання звітності № про сплату 510 грн (п`ятсот десять грн.) для фізичних осіб-підприємців які обрали спрощену систему оподаткування та осіб які провадять незалежну професійну діяльність.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Головне управління ДФС (ДПС) у Хмельницькі області, порушивши норми ст. 19,41 Конституції України, ст. ст. 20, п. 20.1, п.20.1.6,ст. 42,ст. 79 п.79.2, п.79.3, ст.172, п.172.2, незаконно провело позапланову невиїзну документальну перевірку платника податків ОСОБА_1 , збирало інформацію, що стосувалась продажу особистого нерухомого майна фізичної особи, з подальшим незаконним прирівнянням вказаного продажу до підприємницької діяльності, без будь-яких ознак, та підтверджуючих документів (договорів, актів, виписок тощо), порушивши право ОСОБА_1 , бути присутнім під час проведення перевірки, надавати докази та пояснення. Без врахування положень ст.177, п. 177.2, нарахувало ОСОБА_1 , додаткові податкові зобов`язання, як фізичній особі підприємцю зі всієї суми доходу отриманого за період з 2016-2018 року. Зазначає, що податковий орган жодних документів про підтвердження витрат на купівлю нерухомого майна не отримував. Під час операцій з купівлі - продажу квартир, які позивач здійснював як фізична особа, було сплачено всі необхідні податки і збори.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Додатково пояснила, що ОСОБА_1 дійсно придбав 16 квартир згідно договорів про внесення пайових внесків з ОК "ЖБК "Зарічанський", а, отже, був пайовиком (фізична особа), а не засновником (фізична особа - підприємець). Зазначені обставини не заперечуються та висвітлені в акті перевірки. Крім того, в матеріалах справи містяться інформаційні листи, надані нотаріусами ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , в яких зазначено, що всі необхідні податки передбачені податковим кодексом, також було відображено в звіті (форма 1 ДФ) за 4 квартал 2018 року, що поданий нотаріусом. До відповіді надані додатки, а саме квитанції про сплату податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Вважає, що ГУ ДФС (ГУДПС) у Хмельницькій області, діяло не у спосіб та не в порядку, що визначені чинним законодавством для органу державної влади, стосовно порядку проведення перевірки та визначення додаткових податкових зобов`язань ОСОБА_1 , що не узгоджується з приписами ПК України.

12.11.2019 до суду надійшов відзив відповідача, в якому зазначено, що на порушення п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464, пп.2 п. 5 розділу IV Наказу Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 07.05.2015 за № 508/26953 "Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" з змінами та доповненнями, ОСОБА_1 занижено суму чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок на суму 744852,46 грн.

Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22%, встановлено порушення пункту 2 частини 5 ст.7, частини 5 ст.8 Закону № 2464, а саме фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 занижено суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 163867,54 грн. та відповідно застосувало штрафну санкцію за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 20669,54 грн.

Процедуру подання та розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати ЄСВ визначає Порядок розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати ЄСВ та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Мінфіну від 09.12.2015 №1124.

Порядок розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки та обсяг повноважень останніх при розгляді вказаних скарг регламентовано розділами IV-V Порядку №1124.

З врахуванням вимог п.1, п.4 розд. IV Порядку №1124 та п. 2, п.3 розд. V Порядку №1124 Головного управління ДФС у Хмельницькій області сформовано та направлено на адресу ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.10.2019 №ф-00012.51303.

В судовому засіданні представники відповідача просили у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправними дій ГУ ДПС у Хмельницькій області щодо проведення позапланової невиїзної документальної перевірити та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.07.2019 №, №, №, №, №, №; рішень про застосування штрафних санкцій від 12.07.2019 № та № (акт №0316/22- 01/1-07 від 20.05.2019),; вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 18.10.2019, відмовити.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання на 07.11.2019.

07.11.2019 підготовче судове засідання відкладено до 20.11.2019.

20.11.2019 оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 02.12.2019.

02.12.2019 ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 11.12.2019.

Суд встановив, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 25/07/2019, ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець 11.02.2004, основним видом діяльності є: 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель.

На підставі ст. 20, пп.75.1.2, п.75.1, ст.75, пп. 78.1.1, пп. 78.1.4 п.78.1, ст. 78, п.82.2 ст.82 Податкового Кодексу України, пп.13.1.2 п.13 1 ст.13 Закону України від 08.07.2010 №2464-УІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та наказу ГУ ДФС у Хмельницькій області від 02.05.2019 №990 ГУ ДФС у Хмельницькій області проведено документальну позапланову невиїзду перевірку ФОП ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.

За результатами перевірки складено акт від 20.05.2019 №0316/22-01/13-07/.

Перевіркою встановлено, що в порушення вимог:

-п. 177.2, абз.5, пп. 177.4.5 п. 177.4 ст.177 Податкового Кодексу України, занижено податкове зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб за період з 2016 - 2018 роки на суму 1744939,56 грн;

- пп.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX та п. 177.2, п. 177.4 ст.177 Податковою кодексу України, в результаті чого занижено суму військового збору за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 в сумі 145411,63 грн;

- пп.49.18.1, п.49.18 ст.49 та п.203.1 ст.203 Податкового кодексу України не подано податкові декларації з податку на додану вартість за вересень-жовтень 2019 року;

- п.2 ч.1 ст.7, ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VІ та п.З ч. 5 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства доходів і зборів України 20.04.2015 №449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953, занижено суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 в сумі 163867,54 грн;

- п. 63.3 ст. 63, п. 22.1 ст. 22 Податкового кодексу України, п. 8.4 р. VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 09 грудня 2011 року №1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22 квітня 2014 року №462), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14 травня 2014 року за №503/25280, не подані повідомлення за формою №20-ОПП до Хмельницького управління ГУ ДФС у Хмельницькій області;

- п.44.1, п.44.3, п.44.5 ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України платником не надано в повному обсязі документи для проведення перевірки що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності;

- п. 179.1, п. 179.9, ст. 179 Податкового кодексу України не вірне подання декларації з податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік та п. 49.2, п.п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п. 177.5, п. 177.11 ст.177 Податкового кодексу України в частині не подання декларацій про майновий стан і доходи за 2018 рік;

- п.4 ч.2 ст.6 Закону №2464 в частині не подання звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016, 2017 та 2018 роки.

За результатами перевірки ГУ ДФС у Хмельницькій області 12.07.2019 винесено рішення та податкові повідомлення-рішення:

-№ про збільшення суми грошового зобов`язання податку на доходи фізичних осіб основного платежу в сумі 1744939,56 грн та штрафної санкції в сумі 436234,89 грн;

-№ про збільшення суми грошового зобов`язання військового збору основного платежу в сумі 145411,63 грн, штрафної санкції в сумі 36352,91 грн;

-№ застосування штрафу в сумі 340 грн а платежем податок на доходи фізичних осіб, доходів платника податку за результатами річного декларування

-№ застосування штрафу в сумі 170 грн;

-№001121303 застосування штрафу в сумі 510 грн;

-№ застосування штрафу в сумі 340 грн за неподання декларації по податку на додану вартість;

- № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 20669,54 грн;

-№ застосування штрафу за неподання звітності єдиного внеску.

За результатами розгляду скарги позивача в частині скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.07.2019 №ф-001117103, рішенням ДПС України вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.07.2019 №ф-001117103 скасована як така, що сформована не за встановленою формою, однак дане порушення не скасовує суми донарахованого єдиного внеску по суті.

Крім того, зобов`язано ГУ ДФС у Хмельницькій області сформувати та направити нову вимогу з врахуванням викладеного в рішенні ДПС України про розгляд скарги.

Як наслідок, ГУ ДФС у Хмельницькій області сформовано та направлено на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.10.2019 року №ф-000125130.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам , суд враховує наступне.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Конституції України визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян в Україні.

Частиною першою статті 7 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначені особи, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а частиною другою цієї статті встановлено, що перелік, доповнення та уточнення кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а також конкретних видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, до яких належать особи, визначаються законами України за видами.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом № 2464-VI.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону № 2464-VI).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI).

Згідно з пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI (у редакції Закону №77-VIII від 28.12.2014) платниками єдиного внеску є:

фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

За змістом статті 8 Закону №2464 єдиний внесок не входить до системи оподаткування, а також порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, і лише в частині адміністрування - нормами Податкового кодексу України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, здійснюється органом доходів і зборів із внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб (частина друга статті 5 Закону № 2464-VI).

Питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах ДФС, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття на облік/зняття з обліку платників єдиного внеску визначаються Порядком № 1162 (пункт 2 розділу І Порядку № 1162).

Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI (пункт 3 розділу І Порядку № 1162).

Взяття на облік юридичних осіб (їх відокремлених підрозділів) та фізичних осіб - підприємців, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, як платників єдиного внеску підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру, яка надсилається (видається) цим юридичним особам (відокремленим підрозділам) та фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі - Закон № 755-IV) (пункт 4 розділу ІІ Порядку № 1162).

З матеріалів перевірки та пояснень представників відповідача вбачається, що податковий орган, спочатку зазначає що перевірка проводилась щодо діяльності ОСОБА_1 (як фізичної особи), однак в подальшому описує його діяльність і як фізичної - особи підприємця

Разом з тим, органу ДФС (ДПС), як контролюючому органу, згідно чинного законодавства України не надано повноважень, щодо встановлення факту здійснення підприємницької діяльності (стосовно продажу власного нерухомого майна фізичною особою), якщо один із них заперечує щодо наявності таких правовідносин, компетенція вирішення спору, щодо існування або відсутності ознак підприємницької діяльності щодо конкретних правочинів належить виключно судам України, і аж ніяк контролюючому органу ДФС (ДПС).

У випадку, коли контролюючий орган вбачає ознаки підприємницької діяльності у діях фізичної особи повинно було звернутись до суду встановлення факту здійснення підприємницької діяльності фізичною особою, щодо окремих правочинів, а не на власний розсуд без належних підстав прирівнювати його дії до підприємницької діяльності та нараховувати додаткові податкові зобов`язання.

Податковий кодекс не встановлює обмежень щодо кількості одиниць продажу власного нерухомого майна фізичною особою, більше того стаття 172 Податкового кодексу України, визначає порядок оподаткування операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна.

Твердження представника відповідача що недопустимо відчуження більше трьох об`єктів нерухомості протягом 2 місяців не знаходить свого підтвердження та не підтверджено жодними доказами.

Згідно п. 172.2 ст. 172 ПК України передбачено, що дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу. Тобто фізична особа може продати більше одної одиниці об`єктів нерухомого майна, при цьому не здійснюючи підприємницьку діяльність.

Стаття 167.2. Ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом.

Пункт 4 ст.1 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" визначає поняття замовника. Відповідно, замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Згідно ст. 34 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" право на виконання будівельних робіт має замовник будівництва, який в установленому законом порядку отримав дозвільні документи. Дозвіл на виконання будівельних робіт видається органами державного архітектурно-будівельного контролю.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи ГУ ДФС (ГУ ДПС) у Хмельницькій області, в результаті зібраної інформації було відомо, щодо продажу 16 об`єктів нерухомого майна за період 2016-2018 року громадянином ОСОБА_1 .

ГУ ДФС (ГУ ДПС) у Хмельницькій області направлено запит від 18.03.2019 до Департаменту ДАБІ у Львівській області стосовно наявності у ОСОБА_1 документів дозвільного характеру для будівництва об`єктів на території області.

Разом з тим представники відповідача не заперечували, що ОСОБА_1 придбано 16 квартир згідно договорів про внесення пайових внесків з ОК "ЖБК "Зарічанський". Тобто, був пайовиком (покупцем) квартир у житлово-будівельного кооперативу, як фізична особа.

Податковий кодекс України, та будь-який інший нормативно - правовий акт не містить заборони або обмежень, щодо кількості одиниць продажу власного нерухомого майна.

Суд звертає увагу, що згідно відомостей, а саме п. 1.5. акту перевірки міститься перелік юридичних осіб, засновником та акціонером яких є ОСОБА_1 , в даному переліку відсутній житлово-будівельний кооператив "Зарічанський", що підтверджує те, що ОСОБА_1 , є покупцем (пайовиком) у вищевказаному кооперативі, а не засновником, а тому купівля квартир у ЖБК "Зарічанський" та подальша реєстрація права власності не здійснювалась з метою підприємницької діяльності, а квартири які були продані ОСОБА_1 , не були створені (побудовані) ним, в процесі підприємницької діяльності, а були придбані у ЖБК "Зарічанський".

Позивач не є засновником, замовником проектно-кошторисної документації .

Згідно ст. 41 Конституції України Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч.1,2,б ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти, щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Стаття 321 ЦК України регламентує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Контролюючий орган, не може та не має права обмежувати громадянина ОСОБА_1 , у його конституційному праві, як власника об`єктів нерухомого майна в реалізації своїх законних прав, щодо розпорядження власним майном, в тому числі щодо його продажу, шляхом обкладення додатковими податковими зобов`язаннями і навантаженнями з метою отримання статистичного показника, щодо сплати податків фізичними особами-підприємцями за результатами акту перевірки та необґрунтовано винесених податкових повідомлень-рішень.

Громадянин - фізична особа та фізична особа-підприємець це два різних податкових та правових статуси, це є окремі види платників податків, до яких застосовуються різні форми і види оподаткування згідно Податкового кодексу, і ототожнювати їх неможливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦК України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Це положення однаково стосується прав і обов`язків фізичної особи-підприємця.

В матеріалах справи міститься розширена інформація надана нотаріусом Оксанюк ОСОБА_4 щодо сум сплачених податків, за продані громадянином ОСОБА_1 , квартири, а саме вирахувано 5% податку на доходи фізичних осіб та 1,5% військовий збір із вартості квартири відповідно до кожного договору.

Разом з тим у інформації наданій нотаріусом ОСОБА_5 А ОСОБА_6 Ю, зазначено, що всі необхідні податки передбачені податковим кодексом були сплачені ОСОБА_1 , що також було відображено в звіті (форма 1 ДФ) за 4 квартал 2018 року, що поданий нотаріусом, окрім того, до відповіді на запит надані додатки, а саме квитанції про сплату податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

За даними ГУДФС (ГУДПС) у Хмельницькій області, що не заперечує також ОСОБА_1 , видами діяльності згідно реєстраційних даних є:

- 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний)

- 43.31 Штукатурні роботи

- 43.33 Покриття підлоги й облицювання стін

- 43.34 Малярні роботи та скління

- 43.39 Інші роботи із завершення будівництва

У фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 відсутній КВЕД (вид діяльності) 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна, що лише ще раз підтверджує, що відчуження нерухомого майна ОСОБА_1 , здійснював саме як фізична особа.

Представниками відповідача під час розгляду справи не було надано доказів продажу квартир з метою отримання прибутку, замовлення будівництва, проведення маркетингових акцій.

Стаття 172 ПК України визначає порядок оподаткування операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна.

Частиною 172.4 ПК України встановлено, що під час проведення операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна (зареєстрованої відповідно до пункту 172.3 цієї статті) та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.

Суд враховує рішення Європейського суду з прав людини "Щокін проти України" (№ 23759/03 та № 37943/06), в якому ЄСПЛ зазначає: "На думку Суду, відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника".

Аналізуючи поняття "якість закону" Європейський суд з прав людини у пункті 111 рішення у справі «Солдатенко проти України» (заява № 2440/07) зробив висновок, що це поняття, вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права, означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість обмеження прав особи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини закон має відповідати якісним вимогам, насамперед вимогам "доступності", "передбачуваності" та "зрозумілості"; громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку; норма не може розглядатися як "закон", якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку; громадянин повинен мати можливість - у разі необхідності за належної правової допомоги - передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія; у внутрішньому праві повинні існувати загороджувальні заходи від довільного втручання влади в здійснення громадянами своїх прав (рішення у справах "Сєрков проти України"),

Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів "доброго врядування" і "належної адміністрації" (встановлення процедури і її дотримання), частково збігається з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до "якості" закону).

Отже, контролюючий орган, дотримуючись принципів законності та належного врядування як суттєвих елементів принципу верховенства права, повинен був врахувати, що в даному випадку податковим агентом визнається особа, яка утримувала та сплачувала податок до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів що їй виплачуються, тому немає підстав вважати, що прийняті податковим органом рішення є правомірними.

Стосовно вимоги позивача визнати дії ГУДФС (ГУДПС) у Хмельницькій області щодо проведення позапланової невиїзної документальної перевірки протиправними, суд зазначає наступне.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 31.07.2019 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказ №990 ГДРІ від 02.05.2019 Головного управління Державної фіскальної служби в Хмельницькій області, щодо проведення перевірки ОСОБА_1 , (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) та визнання протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби в Хмельницькій області, щодо проведення перевірки ОСОБА_1 , (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на підставі наказу №990 ГДРІ від 02.05.2019 - відмовлено.

В зв`язку з цим суд вважає, що дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки в рішенні від 31.07.2019 №560/1883/19 встановлена правомірність проведення перевірки, а тому і дії по її проведенню не є протиправними.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд враховує ч.2. ст.2 КАС України, відповідно до приписів якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, в рішенні від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), де Суд зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним.

Як наголосив Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.06.2014 у справі "Суханов та Ільченко проти України" (заяви №68385/10 та №71378/10), перша і найбільш важлива вимога статті 1 Першого Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання органів влади у право мирно володіти своїм майном має бути законним і переслідувати законну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання має бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має бути досягнуто "справедливого співвідношення" між інтересами суспільства і вимогами щодо захисту прав людини. Такий баланс не досягнутий, якщо особа чи особи у справі мали нести індивідуальні або додаткові обов`язки.

У цьому випадку не досягнуто "справедливого співвідношення", оскільки не відображення фактичних обставин спричинило покладення на позивача додаткового тягаря сплати відсутнього податкового зобов`язання, чим також порушено вимоги статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. В пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vдstberga Taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden) Європейський суд з прав людини визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Відповідачем не спростовано, а позивачем підтверджено позовні вимоги, а тому, наявні підстави для їх задоволення.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 09.12.1994 визначено, що статтю 6 пункт 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 12.07.2019 року:

- № про сплату 1 744 939 грн 56 коп. (один мільйон сімсот сорок чотири тисячі дев`ятсот тридцять дев`ять грн, 56 коп.), податку на доходи фізичних осіб, та штрафних (фінансових) санкцій 436234 грн. 89 коп., (чотириста тридцять шість тисяч двісті тридцять чотири грн, 89 коп.);

- № про сплату 145411 грн. 63 коп. (сто сорок п`ять тисяч чотириста одинадцять грн, 63 коп.), військового збору, та штрафних (фінансових) санкцій 36352 грн. 91 коп. (тридцять шість тисяч триста п`ятдесят дві грн. 91 коп.);

- № про сплату 510 грн. (п`ятсот десять грн.) адміністративного штрафу;

- № про сплату 340 грн. (триста сорок грн.) штрафних санкцій за податок на додану вартість;

- № про сплату 340 грн. (триста сорок грн.) штрафних санкцій за податок на доходи фізичних осіб;

- № про сплату 170 грн. (сто сімдесят грн.) адміністративного штрафу;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.10.2019 року № Ф- на суму 163867,54 коп.

(сто шістдесят три тисячі вісімсот шістдесят сім грн.54 коп.);

Визнати протиправним та скасувати рішення про нарахування штрафних санкцій від 12.07.2019 року виданого ГУДФС у Хмельницькій області № про сплату 20669 грн. 54 коп. (двадцять тисяч шістсот шістдесят дев`ять грн. 54 коп.) штрафних санкцій;

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за неподання звітності № про сплату 510 грн. (п`ятсот десять грн.) для фізичних осіб-підприємців які обрали спрощену систему оподаткування та осіб які провадять незалежну професійну діяльність.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 9 605,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складене 21 грудня 2019 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 43142957)

Головуючий суддя Г.В. Лабань