Справа № 200/13231/19-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 р. Справа№200/13231/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області

третя особа Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області

про визнання протиправними дій, стягнення шкоди

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, третя особа на стороні відповідача: Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій щодо утримання податку з фізичних осіб з 01.11.2014 року до березня 2018 року, стягнення з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області 118658,95 гривень шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є суддею у відставці, отримує щомісячне довічне грошове утримання з грудня 2010 року, перебуває на обліку в Добропільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області з 2014 року.

На підставі положень абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України держава Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області як податковий агент, щомісячно утримувала з щомісячного довічного грошового утримання позивача податок з доходів фізичних осіб та військовий збір. За період з 01 листопада 2014 року до березня 2018 року розмір утриманого податку з доходів фізичних осіб становить 118658,95 гривень, що підтверджується довідками третьої особи.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 року визнано неконституційними положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, тому зайво сплачений податок з доходів фізичних осіб позивач вважає шкодою у розумінні ст. 22, 1166, 1173, 1175 ЦК України, а відтак, просить стягнути з Державного бюджету України 118658,95 гривень на відшкодування збитків, завданих органом Державної казначейської служби в результаті порушення його цивільного права.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04 грудня 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року підготовче провадження закрито та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 24 грудня 2019 року.

Позивач в судове засідання не з`явився, заявою від 24.12.2019 року просив розглянути справу без його особистої участі.

Відповідач надав письмовий відзив від 02.12.2019 року (а.с. 28-29). В обгрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що статтею 43 Бюджетного Кодексу України передбачено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Пунктом 13 частини 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, визначено, що видатки бюджету - кошти, спрямовані на здійснення програм та заходів, передбачених відповідним бюджетом. Згідно з частиною 4 ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем в адміністративних справах є суб`єкт владних повноважень. Відповідно до положень частини 2 ст. 2 Цивільного кодексу України - учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права, стаття 167 - Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин, стаття 174 - Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення, частина 2 статті 176 - юридичні особи, створені державою, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, не відповідають за зобов`язаннями відповідно держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад. Згідно з Положенням про державну казначейську службу України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, відповідно до якого - Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів, Казначейство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі і банках. Повноваження на здійснення представництва Держави в судах не передбачено. Таким чином Казначейство не є розпорядником коштів державного бюджету, визначених бюджетною програмою на виконання судових рішень, які знаходяться на єдиному казначейському рахунку. Кошторисом Казначейства не передбачено бюджетні асигнування (які б перераховувалися на рахунки ДКСУ) на виконання судових рішень.

Наголошує, що Державна казначейська служба не порушувала права позивача, тому відповідач просив відмовити у позові.

Третя особа - Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області також надала письмовий відзив від 02.12.2019 року, в якому заперечувала проти позовних вимог (а.с. 60-62).

Зазначає, що Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166 до Податкового кодексу України внесено зміни, які набрали чинності з 01.07.2014 року. Згідно з цими змінами статтю 164 Кодексу доповнено новим пунктом 164.2.19, відповідно до якого до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять тисяч гривень на місяць, у частині такого перевищення.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71 до зазначеного підпункту Кодексу внесено нові зміни, що набрали чинності з 01.01.2015 року, згідно з якими оподаткуванню податком підлягали суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно закону) або щомісячного довічного грошового утримання, якщо їх розмір перевищував три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення.

Зазначає, що якщо сума пенсії (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) перевищувала у 2016 році - 4134,00 грн., у 2017 році - 9600,00 грн., а у 2018 році - 11169,00 грн., то частина такого перевищення оподатковувалася військовим збором за ставкою 1,5 % та податком з доходів фізичних осіб за ставкою 15%.

Наголошує, що відповідно до статті 91 Закону України «Конституційний Суд України» від 13.07.2017 року № 2136-УІІІ закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення, тому положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України втратили чинність з дати ухвалення КСУ рішення, а саме: з 27 лютого 2018 року, а відраховані кошти за період до ухвалення цього рішення КСУ в сумі 118658,95 грн. не підлягають поверненню.

З зазначених підстав третя особа просила відмовити в позовних вимогах у повному обсязі.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 (а.с. 8). Згідно паспортних даних позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8 зв.бік).

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.11.2014 року № 1434-562 позивач зареєстрований у с. Олександрівка Олександрівського району Донецької області (а.с. 11).

З трудової книжки позивача вбачається, що 20.12.2010 року позивача було звільнено з посади судді Апеляційного суду Донецької області у зв`язку з наданням відставки (а.с. 21 зв.бік-22).

Відповідно до посвідчення № 00954 ОСОБА_1 є суддею у відставці (а.с. 23).

Згідно довідки Добропільського ОУПФУ Донецької області про відрахування з щомісячного довічного грошового утримання судді від 03.12.2019 року, починаючи з листопада 2014 року по лютий 2018 року з довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 здійснювалось відрахування податку з доходів фізичних осіб та військовий збір (а.с. 52-53).

Спірним питанням даної справи є наявність правових підстав для повернення позивачеві сплачених ним до бюджету сум податку з фізичних осіб, відрахованих з довічного грошового утримання судді у відставці, при скасуванні (визнанні неконституційними) Конституційним Судом України 27 лютого 2018 року правової підстави - норм Податкового кодексу України, сплачених позивачем до бюджету цих грошових коштів до дати прийтяття вказаного рішення КСУ.

Відповідно до вимог частини 1 статті 25 Бюджетного кодексу України державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно із частиною 1 статті 43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України, діяльність якої спрямовується і координується через Міністра фінансів України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає:

1) розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства;

2) контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень бюджету, взятті бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів та здійсненні платежів за цими зобов`язаннями;

3) ведення бухгалтерського обліку і складання звітності про виконання бюджетів з дотриманням національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

4) здійснення інших операцій з бюджетними коштами.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 22 Бюджетного кодексу України за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно:

- за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, Вища рада правосуддя та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Державна судова адміністрація України, Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників;

- за бюджетними призначеннями, визначеними рішенням про бюджет Автономної Республіки Крим, - уповноважені юридичні особи (бюджетні установи), що забезпечують діяльність Верховної Ради Автономної Республіки Крим та Ради міністрів Автономної Республіки Крим, а також міністерства та інші органи влади Автономної Республіки Крим в особі їх керівників;

- за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.

Отже, Державна казначейська служба України не є розпорядником бюджетних коштів, а здійснює списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийняте державним органом.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, статті 94 Податкового кодексу України (надалі ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно до приписів підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Податковим Кодексом України та Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28.12.2014 року (далі - Закон № 71-VIII) встановлено, що особи, з яких утримується податок на доходи фізичних осіб, визначені пунктом 162.1 статті 162 ПК України - фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. Об`єктом оподаткування збору є доходи, визначені пунктом 162.1 статті 163 Податкового кодексу України, тобто, доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

За приписами підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України, змінами, внесеними Законом № 71 VIII було передбачено, що, до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включаються, суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166 до ПК України було внесено зміни, які набрали чинності з 01.07.2014 року.

Зокрема, статтю 164 ПК України доповнено новим підпунктом 164.2.19, відповідно до якого до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять тисяч гривень на місяць, у частині такого перевищення.

Відтак, Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166 та Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71 до підпункту 164.2.19 ПК України внесено нові зміни, що набрали чинності, відповідно, з 01.07.2014 року та з 01.01.2015 року, згідно з якими, оподаткуванню податком підлягали суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно закону) або щомісячного довічного грошового утримання, якщо їх розмір перевищував три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення.

Відповідно до довідок управління ПФУ про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії з 2014 року довічне грошове утримання позивача складало 20676,79 грн., тому частина перевищення, включаючи суму індексації, оподатковувалася військовим збором за ставкою 1,5% та податком з доходів фізичних осіб за ставкою 15% (а.с. 13-17).

Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 року № 1-р/2018 визнано неконституційними положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Відповідно до приписів статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 року № 2136-VІІІ закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Частиною 2 статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

В резолютивній частині рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 року № 1-р/2018 вказано, що положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визнане неконституційним і втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто, з 27 лютого 2018 року.

Однак, позивач просить стягнути сплачений податок з доходів фізичних осіб у сумі 118658,95 гривень за період з 01.11.2014 року до дати ухвалення вказаного вище рішення КСУ, що суперечить статті 91 Закону України «Конституційний Суд України» та частині 2 статті 152 Конституції України.

При цьому, сплачений податок з доходів фізичних осіб позивач помилково вважає шкодою на відшкодування збитків, завданою органом Державної казначейської служби в результаті порушення його цивільного права, проте, як зазначено вище, відповідач лише здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та не є їх розпорядником, тому не порушував права позивача.

Відповідно до частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що не підлягають задоволенню.

Питання судових витрат не вирішується у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, Закону України «Про Конституційний Суд України», Податкового кодексу України, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 (місце реєстрації відповідно паспорта громадянина України: АДРЕСА_2 ; місце фактичного проживання/перебування згідно довідки від 19.11.2014 № 1434-562 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_3 ; адреса для листування зазначена в позовній заяві: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т. Миру, буд. 68, ), третя особа на стороні відповідача: Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 85000, Донецька область, м. Добропілля, вул. Незалежності, 28-А, ) про визнання протиправними дій, стягнення шкоди відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 24 грудня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.Б. Голубова