Справа № 280/5029/19
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

21 листопада 2019 року Справа № 280/5029/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши за правилами спрощеного, в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, оф. 15)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен інвест Україна» (03126, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, 6)

про скасування та визнання такими, що не підлягають задоволенню постанов,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен інвест Україна» (далі третя особа), в якому позивач (з урахуванням уточнень від 05.11.2019) просить суд скасувати та визнати такими, що не підлягають виконанню постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження від 05.08.2019 ВП №59707100 та постанову відповідача про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.08.2019 ВП №59707100.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11.10.2019 ОСОБА_1 за місцем роботи повідомлено про надходження на підприємство 10.09.2019 постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.08.2019, винесену відповідачем у виконавчому провадженні №59707100, в якій позивач виступає боржником. Вказане виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису №2328, виданого 16.07.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.О. про стягнення заборгованості на користь третьої особи в розмірі 23570,26 грн. На думку позивача, вказане виконавче провадження є протиправним, оскільки відкрито відповідачем поза межами свого виконавчого округу, не за місцем проживання, перебування боржника і не за місцезнаходженням його майна. Також зазначено, що відкриття на ім`я позивача рахунку в банку в м. Києві не є підставою для прийняття спірних постанов, оскільки рахунок в банку не є майном. За таких обставин, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 17.10.2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою суду від 22.10.2019 продовжено процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви. В межах встановленого строку позивачем недоліки усунуто.

Ухвалою суду від 11.11.2019 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі №280/5029/19, призначене судове засідання на 19.11.2019.

Протокольною ухвалою від 19.11.2019 судове засідання відкладене до 21.11.2019.

Відповідач позов не визнав, у своєму відзиві (вх. від 20.11.2019 №48795) зазначив, що ОСОБА_1 є власником карткового рахунку № НОМЕР_1 та наявних на цьому рахунку грошових коштів, що підтверджено довідкою ТОВ «Росвен Інвест Україна». Постанова про відкриття виконавчого провадження від 05.08.2019 ВП №59707100 винесена на підставі заяви стягувача ТОВ «Росвен Інвест Україна», в якій зазначено про місцезнаходження майна боржника у межах виконавчого округу м. Києва, відтак у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документу стягувачу, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання. В свою чергу, постанова про звернення стягнення на заробтіну плату боржника від 29.08.2019 винесена відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження», а стягнення заробітної плати з боржника є правомірним. Відтак, дії щодо винесення спірних постанов вважає вчиненими правомірно та законно з дотриманням норм чинного законодавства. У задоволенні позову просить відмовити.

Відзив або пояснення по справі від третьої особи до суду не надходили.

На підставі ч. 3 ст. 194 КАС України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ Росвен інвест Україна звернулось із заявою від 22.07.2019 вих. № 22/07/19-1084 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. щодо примусового виконання рішення, а саме виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В. за № 2328 від 16.07.2019 про стягнення з ОСОБА_1 коштів в сумі 23570,26 грн. (а.с. 56).

05.08.2019 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 59707100.

29.08.2019 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП № 59707100.

Не погоджуючись з постановою відповідача про відкриття виконавчого провадження №59707100 від 05.08.2019 та із постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.08.2019 №59707100, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

05.10.2016 набрав чинності Закон України №1404-VIII від 02.06.2016 Про виконавче провадження (далі- Закон України №1404-VIII), відповідно до ст. 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 18 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 5 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України Про виконавче провадження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються зокрема виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 23 вказаного Закону, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України від 02.06.2016 року № 1403-VIII Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України Про виконавче провадження знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ (ч. 2 цієї ж статті).

Наявні в матеріалах справи відомості свідчать про те, що виконавчим округом приватного виконавця Вольф Т.Л. визначено місто Київ.

За приписами ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

У виконавчому документі адресою позивача значиться адреса: АДРЕСА_2 .

Також, в матеріалах адміністративної справи містяться запити, які робились приватним виконавцем в ході проведення виконавчих дій для з`ясування джерел доходу позивача, з яких вбачається, що наявності у позивача доходів та майна на території міста Києва не встановлено (а.с. 64-67).

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для прийняття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення коштів з фізичної особи та звернення стягнення на доходи, яка має місце проживання у місті Запоріжжі.

Щодо посилання у відзиві на позовну заяву на те, що приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження, відповідач керувався тим, що кошти позивача, які знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому у відділенні Печерське AT ОТП Банк, є майном, фактичним місцезнаходженням якого є адреса фінансової установи (м. Київ, вул. Євгена Коновальця, буд. 44), а тому під час прийняття виконавчого документа до виконання про стягнення з ОСОБА_1 коштів, приватним виконавцем не було порушено вимог статті 24 Закону України Про виконавче провадження, слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 1.27 статті 1 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Згідно зі статтею 3 даного Закону кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Статтею 7 вказаного Закону передбачено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки.

Так, п.7.1.2 ст.7 Закону №2346-ІІІ визначено, що поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Отже за змістом чинного законодавства, картковий рахунок - це банківський поточний картковий рахунок Клієнта, який відкривається на договірній основі для обліку грошових коштів Клієнта та здійснення розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України. По картковому рахунку проводиться облік операцій за платіжними картками Клієнта.

Суд вважає, що у даному випадку місцезнаходженням майна є не місце розташування самого банку, де відкритий рахунок, а самі банківські рахунки чи електронні гаманці, на яких обліковуються кошти та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою відповідних платіжних інструментів, однак такі рахунки або електронні гаманці не є майном у розумінні положень ст. 190 ЦК України, оскільки вони не є окремими речами чи їх сукупністю, а фактично вони є засобом обліку руху грошових коштів та призначені для виконання клієнтами платіжних систем певних операцій.

Статтею 190 Цивільного кодексу України передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст.179 цього ж Кодексу).

Пунктами 3.1, 3.2 ст. 3 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні від 05.04.2001 №2346-ІІІ (зі змінами) встановлено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Грошові знаки випускаються у формі банкнот і монет, що мають зазначену на них номінальну вартість.

Поняття картковий рахунок було передбачено Постановою Національного банку України від 19.10.2005 Про затвердження Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням №137, яке втратило чинність на підставі Постанови НБУ від 30.04.2010 №223.

При цьому жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що картковий рахунок є майном в розумінні ст. 190 ЦК України. Так само, не передбачено й визначення місцезнаходження карткового рахунку за місцем знаходження будь-якого банку.

Суд наголошує на тому, що підставою для відкриття виконавчого провадження за відповідним територіальним округом має бути, зокрема, наявність майна на вказаній території. Кошти, в розумінні чинного законодавства, вважаються майном особи.

Аналогічний висновок міститься і в листі Міністерства юстиції України від 11.06.2018 вих. № 23123/16620-33-18/20.5.1, в останньому абзаці якого зазначено наступне: Виходячи з наведеного, приватний виконавець може приймати виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах.

Проте згідно з довідкою ТОВ Росвен інвест Україна від 22.07.2019 вих. № 22/07/19-2/1084 у зв`язку із переходом прав вимоги за договором про відступлення прав вимоги за кредитними договорами для ОСОБА_1 змінено рахунок для погашення заборгованості № НОМЕР_1 , відкритого у відділенні Печерське AT ОТП Банк. При цьому довідка не містить інформацію щодо наявності на вказаному рахунку коштів, які належать ОСОБА_1 .

Більш того, вказаний рахунок не є поточним, на якому акумулюються кошти вкладника, а є рахунком, на який мають надходити кошти для погашення кредитної заборгованості, тобто такі кошти не можуть вважатися майном особи.

Посилання відповідача на постанову ВС у складі Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі № 905/3542/15 суд дослідивши відхиляє, оскільки правовідносини у справах не є подібними. Так, у справі № 905/3542/15 йшла мова про правомірність дій приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження з виконання ухвали суду про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти, що належать відповідачу та підлягають до сплати позивачу і знаходяться на будь-яких рахунках відкритих у будь-яких фінансових установах, в тому числі, на поточному рахунку № НОМЕР_2 у позивача (місцезнаходження Банку: 01004, м. Київ, бульвар Т.Шевченко/вул. Пушкінська, 8/26), та які будуть виявлені в ході виконавчого провадження при виконанні ухвали суду про забезпечення позову в межах розміру позовних вимог у сумі 3757486,60 доларів США, за виключенням грошових коштів, що призначені на виплату заробітної плати та здійснення нарахувань на заробітну плату працівникам відповідача. У справі що розглядається обставини є зовсім іншими. А відтак, суд не може застосувати висновки Верховного Суду, бо вони не стосуються спірних правовідносин.

Враховуючи встановлені обставини, суд зазначає, що відповідач протиправно, всупереч чинного законодавства України прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.

При цьому, у позовній заяві позивач просить суд скасувати та визнати такими, що не підлягають виконанню постанови з відкриття виконавчого провадження та з вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса про стягнення з позивача грошових коштів.

Відповідно до приписів ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження, а також про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника є актами індивідуальної дії, то у відповідності до приписів ст. 5 КАС України підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Відповідно до приписів ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак позовна вимога про визнання такими, що не підлягають виконанню постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника не підлягає задоволенню.

Однак, для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача по справі, суд виходить за межі позовних вимог та визнає спірні постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження від 05.08.2019 ВП №59707100 та постанову відповідача про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.08.2019 ВП №59707100 протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності винесення оскаржуваних постанов, з огляду на що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження від 05.08.2019 ВП №59707100.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни від 29.08.2019 ВП №59707100 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, оф. 15, код РНОКПП НОМЕР_4 ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено та підписано 21.11.2019.

Суддя Ю.П. Бойченко