Справа № 200/10054/19-а
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2019-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2019 р. Справа№200/10054/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. при секретарі судового засідання Столяренко Я.С. розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку ЗСУ про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення моральної шкоди, -

за участю:

позивач ОСОБА_1

від позивача ОСОБА_2

від відповідача 1 Сінельниченко С.М.

від відповідача 2 Кравченко О.М.

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із позовом про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 89 від 14.02.2019 про притягнення до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності солідарно в сумі 595 079,00 грн., визнання протиправним та скасування наказу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 5 від 06.01.2019 про результати службового розслідування, визнання протиправним та скасування наказу Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку ЗСУ № 247 від 01.10.2019 про притягнення до матеріальної відповідальності в сумі 595 079,00 грн. та здійснення щомісячного утримання 20 % грошового забезпечення, стягнення моральної шкоди в сумі 595 079,00 грн. (з урахуванням уточнень позовних вимог).

Згідно викладеного в позові підставою прийняття спірних наказів стали висновки відповідача 1 про безпідставність виплати винагороди за участь в АТО військовослужбовцям в розмірі, передбаченому для осіб, що перебували на 1 лінії оборони, в той час як ті перебували на 2 лінії, на підставі наказів, проекти яких готувала позивач. Позивач зауважила в позові на тому, що відомості до наказів про виплату винагороди за участю в АТО вона вносила на підставі рапортів відповідальних осіб щодо перебування військовослужбовців на першій лінії оборони. Крім цього, позивач зазначила, готувала лише проекти наказів, втім вона не погоджувала їх та не була їх підписантом. За змістом позову, порушення Відповідачем 1 порядку проведення службових розслідувань за вищевказаним фактом призвело до невірних висновків.

Оскільки відповідачем 2 наказ № 247 від 01.10.2019 прийнято на підставі рішень відповідача 1, цей наказ також прийнято безпідставно.

Відповідач 1 проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у наданому суду відзиві на позов та письмових поясненнях. За їх змістом відповідач 1 діяв у межах та у спосіб, що визначені законами. Матеріалами проведених службових розслідувань підтверджено допущення позивачем порушення у вигляді безпідставного внесення даних до наказів про виплату винагороди, що призвело до її переплати та спричиненню державі значної матеріальної шкоди. ОСОБА_1 відомості до наказів на виплату винагороди за участь в АТО вносились безпідставно, позивачем не отримувались станом на час підготовки проектів наказів рапорти щодо перебування військовослужбовців на відповідній лінії оборони.

Відповідач 2 проти задоволення позову також заперечував, теж надав відзив на позов, в якому зазначив, що за наслідком отримання необхідного пакету документів з попереднього місця служби військовослужбовця щодо притягнення такої особи до матеріальної відповідальності, він був зобов`язаний прийняти наказ про притягнення до неї позивача. В той же час, з отриманих від відповідача 1 документів вбачалось, що службові розслідування за фактом зайвої виплати винагороди за участь в АТО проведені із чисельними порушеннями, матеріали зібрані неповно, за відсутності пояснень від осіб, пояснення яких мають значення для розслідування. Докази вчинення позивачем діянь, що мають ознаки злочину, станом на теперішній час відсутні, розслідування за фактом зайвої виплати вигороди за участь в АТО здійснюється територіальним управлінням ДБР, при цьому на теперішній час винні особи не встановлені, підозри їм не вручено.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою від 19.08.2019 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 17.09.2019, яке відкладено на 08.10.2019. У підготовчому засіданні 08.10.2019 продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів, оголошено перерву до 04.11.2019, а потім до 07.11.2019 та 26.11.2019. Ухвалою від 11.10.2019 призначена до розгляду на 04.11.2019 заява позивача про забезпечення позову. Ухвалами від 04.11.2019 забезпечено позов, залучено як другого відповідача Донецький зональний відділ Військової служби правопорядку ЗСУ. Ухвалою від 26.11.2019 провадження у справі зупинено до 06.12.2019. Ухвалою від 06.12.2019 провадження у справі поновлено, у підготовчому засіданні оголошено перерву до 10.12.2019. 10.12.2019 підготовче засідання відкладено на 13.12.2019. Ухвалами від 20.09.2019, 21.09.2019, 05.11.2019, 21.11.2019, 28.11.2019, 06.12.2019, 10.12.2019 участь представника військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України у засіданнях 08.10.2019, 04.11.2019, 07.11.2019, 26.11.2019, 06.12.2019, 10.12.2019, 13.12.2019 забезпечувалась у режимі відеоконференції. У підготовчому засіданні 13.12.2019 сторонами надано заяву про закриття підготовчого провадження та перехід до судового розгляду по суті того ж дня. Протокольною ухвалою суду підготовче провадження 13.12.2019 закрито, судом здійснено розгляд справи по суті того ж дня.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач з 01.09.2017 по 18.07.2018 проходила службу у військовій частині (далі в/ч) НОМЕР_3 на посаді старшого помічника начальника штабу з кадрів і стройової частини, з 18.07.2018 її виключено зі списків особового складу в/ч через призначення на посаду заступника начальника штабу начальника відділення персоналу ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі Донецький ЗВ ВСП) на підставі наказу від 23.06.2018 № 339.

В період проходження позивачем служби у військовій частині НОМЕР_3 наказами командира в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_3 № 137 від 02.12.2017 та № 2 від 02.01.2018 військовослужбовцям призначено до виплати за листопад 2017 року та грудень 2017 винагороду за безпосередню участь в АТО. У додатках до наказів визначено перелік військовослужбовців, період їх участі в АТО, вказано, що винагорода за час перебування на лінії бойового зіткнення на глибину ротних опорних пунктів першого ешелону 10 000, другого - 4500. Накази містять відмітку про погодження із начальником штабу першим заступником командира в/ч НОМЕР_3 майором ОСОБА_4 ; примітку ТВО помічника командира в/ч НОМЕР_3 з правової роботи молодшого сержанта ОСОБА_5 , який зазначив, що зміст документа відповідає вимогам чинного законодавства, негативних правових наслідків реалізації його положень, у тому числі порушень законодавства, що можуть створити передумови для завдання економічних збитків державі, не прогнозується; проекти наказів підготовлені старшим помічником начальника штабу з кадрів і стройової частини в/ч НОМЕР_3 старшим лейтенантом ОСОБА_1 (арк. справи 80-92, 94-106 том 1).

Відповідно до наказів командира в/ч НОМЕР_1 від 27.10.2017 № 300, від 27.12.2017 № 361 у період з 30.10.2017 по 26.12.2017 командир в/ч ОСОБА_3 перебував у відрядженні (арк. справи 91, 93 том 2).

Внутрішньо-перевірочною комісією проведено перевірку фінансово-господарської діяльності в/ч НОМЕР_1 за період з 17.04.2017 по 25.05.2018, про що складено акт від 25.05.2018. Згідно акту в ході перевірки перевірено співвідношення перебування військовослужбовців в/ч НОМЕР_3 на глибині ротних опорних пунктів 1 та 2 ешелонів, виявлені факти проведення виплат на підставі сумнівних рапортів (арк.. справи 39-40 том 3).

23.07.2018 за наслідком проведення службового розслідування, призначеного наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 25.05.2018 № 484, складено акт щодо фінансово-господарської діяльності в/ч НОМЕР_3 , який був затверджений командиром в/ч НОМЕР_1 . За змістом зазначеного акту в ході перевірки військової частини НОМЕР_3 виявлено незаконне нарахування винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції військовослужбовцям, які знаходилися фактично на 2 лінії оборони, але отримували винагороду як за участь на 1 лінії оборони. В акті зазначено, що через порушення порядку виплати винагороди за участь в АТО на першій лінії оборони військовій частині НОМЕР_3 (незаконне видання наказу по особовому складу у в/ч стосовно військовослужбовців, які не виконували завдання на першій лінії оборони, але отримували винагороду за їх виконання), що призвело до незаконної виплати коштів за участь в АТО на першій лінії оборони за листопад-грудень 2017 року в розмірі 1 229 482,35 грн. Незаконна виплата по першій лінії у листопаді 2017 року становить - 510 950,03 грн., за грудень 2017 року - 528 532,32 грн. (арк. справи 11-24 том 1). Згідно акту також в ході проведеного розслідування виявлено вину посадових осіб в/ч НОМЕР_3 , а саме: полковника ОСОБА_3 , майора ОСОБА_6 , капітана ОСОБА_7 , майора ОСОБА_4 , сержантів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , прапорщиків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 23.07.2018 № 600 (арк. справи 179-184 том 2) зазначено вважати призначене наказом від 25.05.2018 № 484 службове розслідування закінченим, винних осіб притягнути до дисциплінарної, а також до матеріальної відповідальності пропорційно.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 07.11.2018 № 880 знов призначено службове за фактами незаконного нарахування виплати коштів як винагороди за участь в АТО на перші лінії оборони в зоні проведення антитерористичній операції військовослужбовцями в/ч НОМЕР_3 , які фактично перебували на 2 лінії оборони, вказано провести зазначене службове розслідування в термін до 07.12.2018 (арк. справи 25-26, 166-167 том 1).

Наказом від 07.12.2018 № 939 продовжено строк проведення службового розслідування до 07.01.2019, вказано підготувати матеріали службового розслідування до 04.01.2019 (арк. справи 168 том 1, арк. справи 29 том 3).

За фактом проведення службового розслідування на підставі наказу № 880 від 07.11.2018 у грудні 2018 року складено відповідний акт (точна дата затвердження акту у наданих суду його копіях не вказана, арк. справи 27-32, 169-174 том 1, арк. справи 30-36 том 3). В акті службового розслідування зазначено, що 25.05.2018 внутрішньо-перевірочною комісією в/ч НОМЕР_1 при перевірці фінансово-господарської діяльності в/ч НОМЕР_3 під час встановлення співвідношення перебування військовослужбовців в/ч НОМЕР_3 на глибині ротних опорних пунктів першого та другого ешелону оборони встановлено, що у в/ч НОМЕР_3 в грудні 2017 року та січні 2018 року всі військовослужбовці військової частини перебували на глибині ротних опорних пунктів першого ешелону, що не відповідає дійсності, а також встановлено, що з червня по листопад 2017 року у військовій частині НОМЕР_3 кількість військовослужбовців, які перебували на глибині другого ешелону була самою меншою з військових частин бригади. Відповідно до Бойового статуту Сухопутних військ ЗСУ, затвердженого наказом командувача Сухопутних військ ЗСУ від 29.12.2010 № 574, взвод матеріального забезпечення батальйону розгортається за 2 ешелоном в районі оборони батальйону, поблизу шляхів підвозу й евакуації, командир батальйону повинен узгодити вибір району розташування тилу з командиром бригади; пункт технічного спостереження розгортається поблизу командо-спостережного пункту батальйону; ремонтно-евакуаційна група за 1 ешелоном батальйону; пункт бойового постачання батальйону, медичний пункт та інші підрозділи батальйону розгортаються за 2 ешелоном. Згідно з додатком до наказу Міноборони України від 10.12.2016 № 67 про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати винагороди військовослужбовцям за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, військовослужбовці, які перебували на 1 лінії оборони отримували 10000 грн., на 2 лінії 4500 грн. Вказано, що таким чином переплата за листопад 2017 року склала 488 400 грн., за грудень 2017 року 701758,10 грн., з них переплата по 1 лінії оборони 515758,10 грн. В акті службового розслідування зазначено про відсутність рапортів у стройовій частині в/ч НОМЕР_3 щодо нарахування коштів військовослужбовцям за 1 (першу) лінію. За змістом акту в ході розслідування встановлено, що начальник штабу в/ч НОМЕР_3 майор ОСОБА_4 та помічник начальника штабу з кадрів і стройової частини в/ч НОМЕР_3 старший лейтенант ОСОБА_1 безпідставно вносили в накази про виплату винагороди а участь в АТО неправдиві відомості щодо виплати винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 , які не виконували завдання на першій лінії оборони, чим допустили незаконне завищення суми виплаченого грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 , які повинні були отримувати винагороду за перебування на другій лінії оборони. Відповідальні посадові особи штабу військової частини НОМЕР_3 діяли на власний розсуд та свідомо порушували вимоги керівних документів, що призвело до переплати винагороди за участь в АТО у в/ч НОМЕР_3 в кінці 2017 на початку 2018 років.

Зазначено, що в телефонній розмові з майором ОСОБА_4 йому доведено про проведення службового розслідування. На прохання написати пояснення по даному факту майор ОСОБА_4 відмовився. Така ж сама була відповідь при розмові зі старшим лейтенантом ОСОБА_1 . Своїми діями вище зазначені військовослужбовці порушили вимоги діючого законодавства, що призвело до втрати державних коштів.

Згідно висновку акту матеріальна шкода завдана державі становить 1 190 158,00 грн. Шкоду заподіяно через слабке знання вимог керівних документів та у зв`язку з неякісним, неналежним та безвідповідальним виконанням службових обов`язків начальника штабу в/ч НОМЕР_3 майором ОСОБА_4 та старшим лейтенантом ОСОБА_1 . Правопорушення вчинено, імовірно, умисно. Зокрема, вина ОСОБА_1 полягає в тому, що вона безпідставно вносила недостовірні дані про перебування військовослужбовців на першій лінії оборони до проектів наказів командира в/ч, які перебували на другій лінії оборони. Умови та причини заподіяння шкоди державі є незадовільне виконання службових обов`язків в зоні проведення АТО в особливий період у Донецькій області військовослужбовцями військової частини. Обставини, що пом`якшують вину відсутні, що обтяжують - слабке знання вимог керівних документів та наказів, що регламентують порядок нарахування винагороди за участь в АТО, а також недисципліноване та безвідповідальне виконання службових обов`язків. Запропоновано направити начальнику Військової служби правопорядку (за місцем теперішньої служби позивача) клопотання про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 (арк. справи 169-174 том 1).

У п. 4.2 наказу від 06.01.2019 № 5 командира в/ч НОМЕР_1 про результати службового розслідування зазначено, що вина позивача полягає у безпідставному внесенні даних до наказів командира в/ч НОМЕР_3 щодо перебування військовослужбовців на 1, а не на 2 лінії оборони. Вказано вважати службове розслідування закінченим та направити начальнику Військової служби правопорядку у м. Покровськ клопотання про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 за порушення вимог абз. 5, 8, 9 ст. 11, ст.ст. 14, 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, абз. 1 ст. 4 Дисциплінарного статут ЗСУ.

Також у цьому пункті наказу вказано притягнути позивача до повної матеріальної відповідальності у сумі 595 079 грн. відповідно до п. 13 постанови ВР України від 23.06.1995 № 243/95, якою затверджено Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі (арк. справи 175-177 том 1, арк. справи 36-38 том 3).

15.01.2019 Донецьким ЗВ ВСП надано командиру в/ч НОМЕР_4 лист № 106/1, в якому зазначено про проведення службового розслідування неякісно та не в повному обсязі, що унеможливлює однозначний висновок про наявність вини позивача у зайвій виплаті коштів з викладених нижче підстав. Грошове забезпечення в/ч НОМЕР_3 отримує через в/ч НОМЕР_1 , підставою проведення службового розслідування став акт роботи внутрішньо-перевірочної комісії в/ч НОМЕР_1 від 25.05.2018. На акті, який затверджений командиром в/ч НОМЕР_1 наявна резолюція про необхідність проведення розслідування, водночас, рапорт про його проведення подано 01.11.2018 через 6 місяців після прийняття рішення. Наказ № 880 про призначення службового розслідування прийнято 07.11.2018. Станом на 25.05.2018 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ще проходили службу у в/ч НОМЕР_3 і могли надати відповідні документи та пояснення щодо предмету розслідування, але на той час розслідування проведено не було. Позивач виключена зі списків особового складу в/ч у зв`язку з призначенням на посаду начальника штабу начальника відділення персоналу Донецьким ЗВ ВСП. В ході дослідження матеріалів службового розслідування за фактом безпідставного нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям в/ч НОМЕР_3 виявлені порушення вимог наказу Міноборони України від 21.11.2017 № 608 «Про затвердження порядку службового розслідування у ЗСУ». До матеріалів службового розслідування не додано письмових пояснень та інших належним чином завірених документи, які підтверджували б відсутність визначених у розслідуванні військовослужбовців на глибині ротних опорних пунктів першого ешелону, жоден військовослужбовець з цього приводу не опитаний. Висновок про зайву виплату винагороди заснований лише на акті роботи внутрішньо-перевірочної комісії в/ч щодо перевірці господарської діяльності в/ч НОМЕР_1 , а також копій роздавальних відомостей, що непридатні до читання. Проведеною перевіркою встановлено, що відповідно до витягів з наказів командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 04.12.2017 № 5т/кп, від 02.11.2017 № 9т/окп в/ч НОМЕР_5 виконує завдання у визначеному їй районі в один ешелон. Накази командира в/ч НОМЕР_3 видавались на підставі рапортів командирів підрозділів про виконання військовослужбовцями завдання на РОПах. Командири підрозділів надавали рапорти до стройової частини і після накладених на них резолюцій командиром в/ч та начальником штабу позивач готувала списки на військовослужбовців, які виконували завдання на глибині ротних опорних пунктів і другій лінії. Проект наказу зі списком також перевірявся начальником фінансової служби в/ч і лише після цього командир в/ч НОМЕР_3 підписував наказ про виплату грошової винагороди за участь в АТО та передавав його для її виплати до в/ч НОМЕР_1 .

Аналогічне викладено у листі Донецького ЗВ ВСП від 15.01.2019 № 114/1 командиру в/ч НОМЕР_1 .

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від № 42 від 15.01.2019 (на вимогу телеграми ООС від 17.01.2019) продовжено до 14.02.2019 строк проведення службового розслідування, призначеного наказом від 07.11.2018 № 880 службове розслідування за фактом безпідставного нарахування та виплати коштів військовослужбовцям, вказано про необхідність підготовлення матеріалів розслідування до 13.02.2019 (арк. справи 37 том 1).

Актом службового розслідування, складеним у лютому 2019 року (точна дата затвердження цього акту у наданих суду його копіях також не вказана, арк. справи 38-44 том 1) встановлено окрім зазначеного у акті, складеному у грудні 2018 року, що шкоду заподіяно через слабкий контроль з боку командира в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_3 за підпорядкованими. Зазначено також, що виплати проводились за його наказом на підставі рапортів на виплату за безпосередню участь в АТО та виконання завдань на 1 лінії оборони, у той же час, в журналі реєстрації рапортів останні відсутні. Позивач надала рапорти до матеріалів службового розслідування як доказ проведення виплат на підставі рапортів та наказів командира, однак це не підтвердилось. Факт наявності зареєстрованих рапортів, зазначених у телеграмі Донецького ЗВ ВСП від 15.01.2019 № 114, не підтверджено повторно. Зазначено, що командир в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_3 звільнений у запас, через що його неможливо притягнути до дисциплінарної відповідальності.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 14.02.2019 № 89 про результати призначеного наказом від 07.11.2019 № 880 службового розслідування визначено, що вина позивача полягає у безпідставному внесенні даних до наказів командира в/ч НОМЕР_3 щодо перебування військовослужбовців на 1, а не 2 лінії оборони (арк. справи 45-48 том 1). Цим наказом вказано вважати службове розслідування закінченим, направити начальнику Військової служби правопорядку (за місцем теперішньої служби позивача) клопотання про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 та вказано притягнути позивача до повної матеріальної відповідальності у сумі 595 079 грн.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 08.11.2019 № 557 скасовано наказ від 14.02.2019 № 89 (арк. справи 90 том 2).

У листі Донецького ЗВ ВСП від 10.05.2019 № 1105/1 командиру в/ч НОМЕР_4 вказано, що службовим розслідуванням, за наслідком якого складено акт від 23 липня 2018 року, не встановлювалася вина позивача у безпідставній виплаті винагороди військовослужбовцям на суму 1 229 482,35 грн. за листопад та грудень 2017 року, чим спричинено шкоду державі на визначену суму. При цьому, під час службового розслідування, проведеного протягом листопада 2018 року січня 2019 року визначено суму шкоди у розмірі 1 190 158 грн., а перелік винних осіб змінено, зокрема, винною особою визнано позивача, суму шкоди вирішено покласти солідарно у сумах по 595 079 грн. на позивача та майора ОСОБА_4 . Матеріали службових розслідувань зібрані з грубими порушеннями. Матеріали розслідування направлено до прокуратури, а станом на теперішній час розслідування здійснюється територіальним управлінням ДБР, при цьому винні особи не встановлені, підозри не вручені (арк. справи 56-60 том 1).

ТВО командира в/ч НОМЕР_4 направлено начальнику Донецького ЗВ ВСП лист від 01.08.2019 № 3438/вз із вимогою провести перевірку за фактом допущеного позивачем порушення.

Наказом Донецького ЗВ ВСП від 01.10.2019 № 247 притягнуто позивача до матеріальної відповідальності у сумі 595 079 грн. відповідно до постанови ВР України від 23.06.1995 № 243/95 про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі (арк. справи 130, 148 том 1).

НОРМИ ПРАВА І ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ, ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ, ВИСНОВКИ СУДУ

Спірним питанням даної справи є правомірність притягнення позивача до матеріальної відповідальності, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Як встановлено судом, позивача притягнуто до матеріальної відповідальності через встановлення її вино в спричиненні шкоди державі внаслідок зайвої виплати коштів як винагороди за участь в АТО, через внесення нею до проектів наказів про виплату військовослужбовцям винагороди за участь в АТО відомостей про перебування цих військовослужбовців на першій лінії оборони в той час як вони перебули на другій лінії, що має вплив на розмір виплаченої винагороди.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232).

Відповідне до ст. 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Наказом Міністерства оборони України від 10.02.2016 № 67 затверджено Інструкцію про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі Інструкція № 67).).

За п.п. 1, 2 Інструкції № 67 в редакції, чинній на час проведення спірних виплат, розмір винагороди визначається пропорційно дням безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду.

Винагорода виплачується пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, який обраховується з дня фактичного початку участі військовослужбовців у цих заходах до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів.

Розмір винагороди визначається залежно від місць виконання завдань на підставі:

даних обліку військовослужбовців, які виконують завдання на лінії бойового зіткнення на глибину ротних опорних пунктів першого ешелону оборони, на території противника (території між позиціями військ противника та своїх військ), які беруть участь у заходах з відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою або виконують завдання в інших місцях дислокації в межах визначеного району проведення воєнного конфлікту (АТО);

переліку військових частин та/або їх підрозділів, які виконують завдання на лінії бойового зіткнення на глибину ротних опорних пунктів першого ешелону оборони;

документів органів військового управління (штабу АТО, штабів оперативно-тактичних угруповань), військових частин про періоди виконання окремими військовослужбовцями завдань на лінії бойового зіткнення на глибину ротних опорних пунктів першого ешелону оборони, на території противника (території між позиціями військ противника та своїх військ) або в інших місцях дислокації в межах визначеного району проведення воєнного конфлікту (АТО).

Згідно з п. 3 Інструкції № 67 для визначення розміру винагороди військовослужбовцям, які в одиночному порядку (або в складі зведеного підрозділу, групи) виконують завдання на лінії бойового зіткнення на глибину ротних опорних пунктів першого ешелону оборони, на території противника (території між позиціями військ противника та своїх військ), які беруть участь у заходах з відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, органами військового управління (штабом АТО, штабами оперативно-тактичних угруповань), військовими частинами видаються документи із зазначенням періоду та підстав виконання таких завдань.

Відповідно до п. 6 Інструкції № 67 наказ про виплату винагороди видається за місцем проходження служби військовослужбовців.

Розміри винагороди військовослужбовцям за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду у граничних розмірах на місяць визначений у додатку 1 до цієї Інструкції, де визначено, що за безпосередню участь військовослужбовців у воєнних конфліктах чи АТО, виконанні бойових завдань на території противника (території між позиціями військ противника та своїх військ), здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою:

на лінії бойового зіткнення на глибину ротних опорних пунктів першого ешелону сплачується 10000 грн.

в інших місцях дислокації в межах визначеного району воєнного конфлікту (АТО) 4500 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, за фактом безпідставного внесення до наказів щодо виплати винагороди військовослужбовцям за участь в АТО відомостей про перебування таких військовослужбовців на першій лінії оборони в той час, як вони перебували на другій лінії, що призвело до незаконного збільшення таких виплат, призначались та проводились службові розслідування, за наслідком чого позивача притягнено до матеріальної відповідальності на підставі спірних наказів.

Так, у п. 4.2 наказу від 06.01.2019 № 5 командира в/ч НОМЕР_1 про результати службового розслідування зазначено направити начальнику Військової служби правопорядку у м. Покровськ клопотання про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 за порушення вимог абз. 5, 8, 9 ст. 11, ст.ст. 14, 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, абз. 1 ст. 4 Дисциплінарного статут ЗСУ. Також у цьому пункті наказу вказано притягнути позивача до повної матеріальної відповідальності у сумі 595 079 грн. відповідно до п. 13 постанови ВР України від 23.06.1995 № 243/95 про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 14.02.2019 № 89 також визначено направити начальнику Військової служби правопорядку клопотання про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 та вказано притягнути позивача до повної матеріальної відповідальності у сумі 595 079 грн. Наказ від 14.02.2019 № 89 скасований наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 08.11.2019 № 557 .

Наказом Донецького ЗВ ВСП від 01.10.2019 № 247 притягнуто позивача до матеріальної відповідальності у сумі 595 079 грн. відповідно до постанови ВР України від 23.06.1995 № 243/95 про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі.

Стосовно права позивача на оскарження цих наказів суд зазначає, що відповідно до частини 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 5 цього Кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відтак, судовому захисту лише підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах.

Враховуючи, що наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 14.02.2019 № 89 скасований наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 08.11.2019 № 557, то станом на теперішній час наказ від 14.02.2019 № 89 не несе для позивача жодних наслідків, не порушує її права, відтак у задоволенні вимог про визнання його протиправним та скасування слід відмовити.

Крім цього, оскільки наказ від 06.01.2019 № 5 командира в/ч НОМЕР_1 стосується прав та обов`язків позивача лише в частині пункту 4.2, де йдеться про притягнення позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності, то вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування цього в наказу в іншій частині також не підлягають задоволенню.

При вирішенні питання правомірності п. 4.2 наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 06.01.2019 № 5 та наказу Донецького ЗВ ВСП від 01.10.2019 № 247 суд виходить із наступного.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджений Законом України від 24 березня 1999 року N 548-XIV (далі Статут).

Згідно з ст. 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців обов`язки, зокрема, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; бути пильним; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Аналогічні даній статті приписи містить ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (надалі за текстом Дисциплінарний статут).

За ст. 14 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Преамбулою Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин (далі Положення № 243) визначено, що відповідно до Конституції (Основного Закону) України та інших актів законодавства України військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані зобов`язані бережливо ставитися до довірених їм озброєння, техніки та іншого військового майна, вживати заходів до запобігання шкоді. Особи, які посягають на державну власність, недбало ставляться до озброєння, техніки та іншого військового майна, притягаються до матеріальної відповідальності.

Притягнення до матеріальної відповідальності не звільняє від дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами (п. 1).

Відповідно до п.п. 2, 3 цього Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Згідно з п. 4 Положення № 243 відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.

Час, протягом якого винного військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством (п. 5).

Відповідно до п. 6 Положення № 243 військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані, діями яких заподіяно шкоду державі, можуть добровільно відшкодувати її повністю або частково. Ці особи за згодою командира (начальника) військової частини можуть відновити пошкоджене майно.

Відшкодування шкоди натуральним рівноцінним майном не допускається в разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки тощо, які не можуть перебувати у власності громадян.

Згідно з п. 17 Положення № 243 командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.

У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, факт вчинення порушення порядку виплати винагороди військовослужбовцям виявлено 25.05.2018, за наслідком чого проведено службове розслідування на підставі наказу від цієї ж дати, яке завершено 23.07.2018. За результатами розслідування встановлено спричинення шкоди в розмірі 1 229 482,35 грн. за фактом надмірної сплати винагороди. При цьому, 07.11.2018 вдруге розпочато службове розслідування за цим фактом, яке 07.12.2018 подовжено, а 06.01.2019 завершено, за наслідком чого виявлено заподіяної шкоди вже на 1 190 158 грн. Водночас, 15.01.2019 зазначене службове розслідування знов продовжено, в подальшому завершено 14.02.2019.

Таким чином, відповідач 1 порушив строки проведення службового розслідування за фактом спричинення шкоди за наслідком переплати військовослужбовцям винагороди за участь у АТО, провів більше одного службового розслідування за цим фактом, що не передбачено Положенням № 243, а відтак діяв не у межах наданих йому повноважень та не у спосіб, визначений законодавством.

Згідно п. 8 Положення № 243 залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Пунктом 10 Положення № 243 визначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

При цьому, за 13 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Відповідно до п. 16 Положення № 243 сума стягнень за втрачене майно може бути зменшена командиром (начальником) військової частини за письмовим дозволом вищого за підлеглістю командира (начальника), а у випадках, передбачених законодавством України, - судом, залежно від обставин, за яких заподіяно шкоду, ступеня вини та матеріального стану винної особи, за винятком випадків заподіяння шкоди злочинними діями, вчиненими в особистих корисливих цілях.

За п. 19 Положення № 243 розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

Пунктом 20 Положення визначено, що посадова особа, призначена для проведення розслідування, має право: брати письмові пояснення в осіб, причетних до факту заподіяння шкоди; одержувати довідки, акти ревізій (перевірок), інвентаризацій, накладні, витяги з обліково-видаткових книг і журналів, інші документи і матеріали, необхідні для об`єктивного і повного розслідування, а також довідки про розмір заподіяної шкоди; оглядати майно та приміщення, де воно зберігається; проводити контрольні звіряння, заміри, зважування та інші контрольно-перевірні дії з метою встановлення умов і причин, що сприяли заподіянню шкоди.

Пунктом 21 Положення передбачено, що у висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди.

До висновку додаються: письмові пояснення особи (осіб), яка притягається до матеріальної відповідальності; письмові пояснення інших осіб, причетних до факту заподіяння шкоди; акти ревізій (перевірок), інвентаризацій, накладні, витяги з обліково-видаткових книг і журналів та інші матеріали розслідування; довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.

Висновок підписується офіцером, який проводив розслідування. Всі матеріали розслідування подаються на розгляд командиру (начальнику) військової частини, який його затверджує у разі прийняття рішення про стягнення з винного встановленої шкоди.

За п. 23 Положення № 243 у разі, коли шкоду заподіяно кількома особами, у наказі визначається точний розмір суми, що стягується окремо з кожної особи з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин.

Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що особа при заподіянні шкоди несе за це повну або обмежену (у розмірі не більше місячного грошового забезпечення) матеріальну відповідальність. При вирішенні питання обрання виду та розміру матеріальної відповідальності необхідним є врахування: чи умисно завдано шкоду; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця; чи мають дії (бездіяльності) ознаки злочину; за яких обставин заподіяно шкоду; ступеню вини та матеріального стану винної особи, за винятком випадків заподіяння шкоди злочинними діями, вчиненими в особистих корисливих цілях; ступеню вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами. Зазначені питання вирішуються на підставі зібраних документів, пояснень, інших матеріалів, що мають значення для розслідування.

Стосовно визначення того, якими конкретно неправомірними діями позивача завдано шкоду та за яких обставин відповідачем 1 вказано, що позивачем вносились до проектів наказів від 02.12.2017 № 137, від 02.01.2018 № 2 командира в/ч НОМЕР_3 про виплату винагороди за участь в АТО відомості про перебування військовослужбовців на 1, а не 2 лінії оборони без отримання відповідних рапортів. Зазначені рапорти надані суду під час розгляду цієї справи, у той же час вони не досліджувалися відповідачем 1 під час проведення службових розслідувань. Суд не приймає до уваги доводи відповідача 1 про відсутність підстав для врахування наведених рапортів під час вирішення питання щодо обґрунтованості виплати винагороди за участь в АТО військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 , оскільки в нього є сумніви щодо їх достовірності, оскільки наведене питання мало вирішуватися відповідачем 1 під час проведення службового розслідування. В матеріалах службового розслідування зазначено про відсутність рапортів, в той час як в матеріалах цієї справи наявні їх копії та витяги з книг із записами про їх реєстрацію.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази дійсного перебування певних військовослужбовців, щодо яких виникло питання переплати винагороди, на другій, а не на першій лінії оборони. Такі військовослужбовці, їх начальники не опитувалися в ході проведення службових розслідувань.

Крім цього, позивач в ході проведення службових розслідувань також не була опитана. Відповідачем 1 зазначено, що із позивачем проведено розмову по телефону, однак належних доказів зазначеного суду не надано, не надано доказів повідомлення позивача по необхідність надати пояснення тощо.

Судом встановлено, що накази від 02.12.2017 № 137, від 02.01.2018 № 2 про виплату спірної винагороди, проекти яких готувала позивач, підписано командиром в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_3 ; погоджено начальником штабу першим заступником командира в/ч НОМЕР_3 майором ОСОБА_4 , ТВО помічника командира в/ч НОМЕР_3 з правової роботи молодшим сержантом Грисюком А.С.

За наслідком завершеного 23.07.2018 службового розслідування відповідач 1 визначив винними особами полковника ОСОБА_3 , майора ОСОБА_6 , капітана ОСОБА_7 , майора ОСОБА_4 , сержантів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , прапорщиків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

При цьому, за наслідком завершеного 06.01.2019 службового розслідування відповідач 1 винними особами визначив інших осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та позивача.

Обставини того, чим спростовуються висновки первинного службового розслідування щодо вини ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та чому в подальшому винними визнано лише позивача, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відповідачем 1 не зазначено.

Щодо покладення відповідачем 1 обов`язку відшкодування повної суми заподіяної шкоди у розмірі 1 190 158 грн. порівну на позивача та ОСОБА_4 (по 595 079 грн. на кожного) суд зазначає, що відповідачем не доведено правомірності визначення саме цього розміру матеріальної відповідальності позивача, оскільки ним не обґрунтовано та не встановлено ступень вини позивача. Суд зауважує, що позивач, як старший помічник начальника штабу з кадрів і стройової частини в/ч НОМЕР_3 , лише готувала проект наказу у межах покладених на неї обов`язків, визначених у її посадовій інструкції (арк. справи 110-111 том 1), проте не виступала безпосередньо видавником цих наказів, не погоджувала їх тощо.

Крім цього, в ході службових розслідувань на надано оцінки тим фактам, що під час видання наказів про проведення спірних виплат винагороди ОСОБА_3 , який підписував ці накази від імені видавника військової частини, перебував у відрядженні, відтак виплати проведені на підставі наказів за підписом особи, що станом на день їх прийняття перебувала поза місцем місяця дислокації військової частини. Повноваження ОСОБА_3 на підписання цих наказів у цей час не перевірені, а відтак не перевірено взагалі той факт, чи мали ці накази юридичну силу.

Стосовно неможливості притягнення до відповідальності винних осіб, що станом на час виявлення вини звільнені з лав ЗСУ, суд зазначає, що за п. 31 Положення № 243 у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Зазначене також свідчить про безпідставність покладення на позивача саме половини суми спричиненої державі матеріальної шкоди за умови, що висновками службового розслідування встановлено винних осіб у кількості більше двох.

Беручи до уваги наведене, відповідачем 1 безпідставно та без належного обґрунтування сформовано висновки про необхідність притягнення позивача до відповідальності.

Згідно з п. 29 Положення № 243 якщо військовослужбовця переведено на нове місце служби до прийняття рішення про відшкодування заподіяної ним шкоди, то матеріали розслідування, дізнання, рішення органів попереднього слідства та суду або витяг з акта ревізії, перевірки, інвентаризації надсилаються у п`ятиденний термін після закінчення розслідування, ревізії, перевірки чи інвентаризації на нове місце служби винного для притягнення його до матеріальної відповідальності. Командир (начальник) військової частини за новим місцем служби винної особи зобов`язаний у 15-денний термін з дня надходження матеріалів про заподіяння шкоди видати наказ щодо притягнення цієї особи до матеріальної відповідальності.

Таким чином, враховуючи що позивач станом на час завершення службового розслідування щодо допущеного нею порушення проходила службу в Донецькому ЗВ ВСП, відповідач 1 не був наділений правом притягнення позивача до відповідності, а мав лише направити клопотання за місцем теперішнього місця служби.

У той же час, пунктом 4.2 наказу від 06.01.2019 № 5 командира в/ч НОМЕР_1 (окрім вказівки направити до відділу ВСП клопотання про притягнення позивача до відповідальності) безпосередньо притягнуто позивача до повної матеріальної відповідальності у сумі 595 079 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що при прийнятті наказу від 06.01.2019 № 5 (п. 4.2) відповідач 1 не дотримано визначених ч. 2 ст. 2 КАС України принципів.

Відтак, враховуючи наведене вище, а також безпідставність висновків службового розслідування і необґрунтованість розміру матеріальної відповідальності у сумі 595 079 грн., що покладена на позивача, відповідачем 1 протиправно прийнято наказ від 06.01.2019 № 5 в частині п. 4.2, отже він підлягає скасуванню, а відповідні позовні вимоги задоволенню.

При цьому, наказом Донецького ЗВ ВСП від 01.10.2019 № 247 позивача також притягнуто до повної матеріальної відповідальності у сумі 595 079 грн.

Беручи до уваги, протиправність п. 4.2 наказу відповідача 1, на підставі якого прийнято наказ від 01.10.2019 № 247 відповідачем 2, безпідставність висновків службового розслідування та необґрунтованість розміру покладеної на позивача матеріальної відповідальності, суд дійшов висновку про протиправність також наказу відповідача 2 від 01.10.2019 № 247 та необхідність його скасувати і задовольнити відповідні позовні вимоги.

Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, обґрунтування розміру заявленої моральної шкоди, а також інші обставини, що мають значення для вирішення вимоги відшкодування немайнової шкоди.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Всупереч вимог цієї статі позивачем не доведені обставини зазнання нею моральної шкоди, через що позовні вимоги про її стягнення задоволенню не підлягають.

Отже заявлений позивачем позов підлягає частковому задоволенню.

З огляду на викладене вище, на підставі положень Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, керуючись статтями 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (, Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Маяковського, 2), Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку ЗСУ (про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення моральної шкоди про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення моральної шкоди, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п. 4.2 наказу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 06.01.2019 № 5.

Визнати протиправним та скасувати наказ Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку ЗСУ від 01.10.2019 № 247.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення виготовлено 23.12.2019.

Суддя А.С. Михайлик