Справа № 540/2193/19
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2019-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2193/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Давидово-Брідської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, за участю третіх осіб: Органу опіки та піклування Великоолександрівської районної державної адміністрації Херсонської області, ОСОБА_2 про скасування рішення про відмову у реєстрації місця проживання та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовною заявою в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Давидово-Брідської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області про відмову в реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

- зобов`язати виконавчий комітет Давидово-Брідської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області зареєструвати неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 05.11.2012 видане виконавчим комітетом Білокриницької сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області) за адресою: Херсонська область Великоолександрівський район село Давидів Брід вулиця Центральна, в будинку № 81, власником якого є ОСОБА_2 , - без згоди його батька.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачка 11.09.2019 року звернулась до виконавчого комітету Давидово-Брідської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області з заявою про реєстрацію місця проживання своєї малолітньої дитини - ОСОБА_3 . В реєстрації місця проживання позивачці було відмовлено на підставі п.6 ст.18 постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 "Про затвердження правил реєстрації місця проживання та порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру".

На думку позивачки відмова відповідача, є незаконною та порушує її права та права дитини.

Ухвалою суду від 23.10.2019 року провадження у справі відкрито. Визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Датою судового засідання визначено 26.11.2019 року.

30.10.2019 року відповідачем в адресу суду направлено лист в якому зазначено, що в реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 відмовлено через відсутність відповідної згоди батька, що проживає окремо.

01.11.2019 року від Служби у справах дітей Великоолександрівської районної державної адміністрації надійшло клопотання про розгляд справи без представника служби. Зазначено про те, що орган опіки та піклування не заперечує проти задоволення позову.

Також, заяви про розгляд справи без їх участі надійшли від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У зв`язку з перебуванням судді Ковбій О.В. у відпустці за сімейними обставинами, розгляд справи, призначений на 26.11.2019 року не відбувся, датою наступного судового засідання визначено 12.12.2019 року.

26.11.2019 року від Давидово-Брідської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області надійшла заява про розгляд справи без представника сільської ради, в якій також зазначено про те, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Аналогічні за суттю заява надійшли року від органу опіки та піклування Великоолександрівської районної державної адміністрації Херсонської області, Мицавко ОСОБА_4 , ОСОБА_2 .

Частиною 3 статті 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи приписи ст. 194 КАС України суд вважає, що подання сторонами клопотань про розгляд справи без їх участі є підставою для прийняття судом рішення в порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши доводи позову та листів відповідача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 має двох батьків: батька - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ОСОБА_7 .

11.09.2019 року та 25.09.2019 року мати ОСОБА_3 звернулась до відповідача з заявою про реєстрацію місця проживання її малолітньої дитини в яких вона просила зареєструвати місце проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами розгляду вказаних заяв відповідачем відмовлено у реєстрації місця проживання дитини з посиланням на п.6 ст. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207.

Не погоджуючись із такою відмовою позивач звернулась з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Питання реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні регулюються Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", постановою Кабінету Міністрів України № 207 "Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру" від 02.03.2016, а також Житловим кодексом Української РЄР, Цивільним і Сімейним кодексами України.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 "Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру" від 02.03.2016 (далі - Правила №207) встановлено, що ці Правила визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів.

Статтею 13 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" вільний вибір місця проживання обмежується щодо осіб, які не досягли 14-річного віку.

Відповідно до ст. 160, 161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Пункт 18 Правил №207 встановлює, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Отже законодавством передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Зокрема, при поданні заяви про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини одним із батьків, письмова згода другого з батьків надається шляхом зазначення про це у відповідному полі заяви у присутності особи, яка приймає заяву.

Відповідно до п. п. 11, 26 Правил №207 реєстрації місця проживання без надання такої згоди одним із батьків, зміна реєстрації місця проживання малолітньої дитини не допускається. Орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо, зокрема, особа не подала необхідних документів або інформації.

Як встановлено судом із матеріалів справи малолітня дитина - ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , отже, станом на дату виникнення спірних правовідносин мав вік 6 років.

Таким чином, реєстрація місця проживання ОСОБА_3 до досягнення ним віку 14 років здійснюється за місцем проживання одного з батьків на підставі, зокрема:

- письмової згоди другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву;

- на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків;

- рішення суду або органу опіки та піклування, в порядку ст. 160, 161 Сімейного кодексу України, про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 жодного з перелічених документів не подано, письмової згоди другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву не забезпечено.

За таких обставин, відповідач, відмовляючи позивачу в реєстрації дитини разом з нею, діяв відповідно до вимог чинного законодавства України в межах наданих йому повноважень та у спосіб, передбачений вимогами діючого законодавства з питань реєстрації місця проживання.

Також, суд звертає особливу увагу на те, що в рамках даного позову аргументи позивачки відносно того, що батько дитини не приймає участі в її вихованні не має жодного значення, оскільки в рамках даного конкретного позову перевірці судом підлягає лише правомірність прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення за існування визначених обставин, станом на дату прийняття спірного рішення.

Виконання ж батьком ОСОБА_3 батьківських обов`язків та як наслідок обмеження його особистих немайнових прав на прийняття певних рішень стосовно дитини, в тому числі щодо визначення місця її проживання врегульовано Сімейним Кодексом України, а спори між матір`ю та батьком відносно визначення місця проживання малолітньої дитини (під час розгляду яких визначальним є виконання батьком дитини батьківських обов`язків) вирішуються в порядку ст.ст. 160, 161 Сімейного Кодексу України судами загальної юрисдикції. У випадку позивачки -Великоолександрівським районним судом Херсонської області.

Окрім зазначеного, спір між батьками щодо визначення місця проживання дитини, окрім як в судовому порядку, може бути вирішений в порядку передбаченому Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866.

Так, згідно п. 72 наведеного Порядку, для розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини один із батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею.

У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання (перебування) стосовно проведення обстеження його житлово-побутових умов і складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, працівник якої проводить з ним бесіду.

Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини.

Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини.

Якщо встановлено, що жоден з батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, служба у справах дітей подає клопотання голові районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади про позбавлення таких батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Таке рішення, за результатом наведеної процедури, також буде підставою для реєстрації малолітньої дитини за місцем проживання одного з батьків, на користь якого воно прийняте, без згоди іншого.

Отже, наведеними нормами передбачені альтернативні механізми досягнення ОСОБА_1 бажаного, за виконанням яких відповідач буде мати законні підстави та обов`язок здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 .

Щодо визнання позову відповідачем та відсутності заперечень щодо його задоволення з боку органів опіки та піклування суд зазначає, що розцінює такі дії як намагання створити законну підставу (рішення на користь позивачки) для виконання органом реєстрації дій, законом не передбачених.

З приводу наведеного, суд вказує, що навіть за відсутності заперечень щодо позову з боку відповідача, суд має обов`язок щодо вирішення справи на підставі норм чинного законодавства.

Натомість, суд звертає увагу, що відповідач Правилами №207 наділений за умов передбачених Законом диспозитивним правом прийняття рішень, зокрема й щодо реєстрації місця проживання особи. А тому, в разі, якщо на думку відповідача, ОСОБА_1 дотримано всіх вимог, щодо проведення реєстрації місця проживання ОСОБА_3 він наділений повноваженнями щодо прийняття відповідного рішення без прийняття рішення судом в даній справі.

Так само й з боку органу опіки та піклування за ініціативою позивачки може бути розпочато процес зазначений в даному рішенні, результатом якого може бути рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини, що стане підставою для проведення реєстрації її місця проживання без згоди батька.

Натомість, за існуючих на час досліджених правовідносин обставин справи, в силу викладеного вище, підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що у адміністративному позові слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Ковбій О.В.

кат. 102090000