Справа № 500/1906/19
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1906/19

18 грудня 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П.

за участю:

секретаря судового засідання Канюка Н.В.

представника позивача Антюк І.П.

представника відповідача Лукащук В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Соціальні аптеки" до виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Соціальні аптеки" (далі позивач, ТОВ "Соціальні аптеки") звернулось до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до виконавчого комітету Тернопільської міської ради (далі відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 31.07.2019 року №739 "Про усунення порушень".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 31.07.2019 року №739 "Про усунення порушень" визначено постійно діючій робочій групі з організації та проведення демонтажів організувати та провести роботи з демонтажу аптек, аптечних пунктів, аптечних кіосків ТОВ "Соціальні аптеки", які розміщені в лікувальних закладах без відповідного права в 20-денний термін з дня прийняття, а саме: вул.Купчинського, 14, комунальне некомерційне підприємство "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" кардіологічний корпус; вул.Волинська, 40, комунальне некомерційне підприємство "Міська комунальна лікарня №3" Тернопільської міської ради; проспект Степана Бандери, 72, комунальне некомерційне підприємство "Центр первинної медико-санітарної допомоги"; вул.Острозького, 6, комунальне некомерційне підприємство "Центр первинної медико-санітарної допомоги". Вказані об`єкти позичкодавцями на підставі відповідних рішень міської ради було передано, а товариством з обмеженою відповідальністю "Соціальні аптеки" прийнято в строкове користування, як окреме індивідуально визначене майно (нежитлові приміщення) комунальної власності, згідно договорів позички (безоплатного користування) майна комунальної власності. За умовами договорів вказане майно передано користувачу з комунікаційними та інвентарем, які конструктивно з`єднані з майном, згідно акту передачі-прийняття та даних інвентарної справи. Строк дії договорів закінчився 31.12.2018 року, однак примусового повернення нежитлових приміщень комунальної власності не вимагалось, а тому ТОВ "Соціальні аптеки" продовжувало використовувати їх за цільовим призначенням, визначеним у договорах позички (використання як аптечних пунктів). При цьому, не зважаючи на вчинення позивачем всіх дій необхідних для укладення договору на новий строк, виконавчим комітетом Тернопільської міської ради прийнято оскаржуване рішення про демонтаж аптек, аптечних пунктів, аптечних кіосків. На думку позивача, у відповідача відсутні повноваження для прийняття рішень, положень, порядків про демонтаж.

За таких підстав, вважає рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 31.07.2019 року №739 "Про усунення порушень" протиправним та таким, що підлягає скасуванню, що, власне, і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 16.08.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Також ухвалою суду від 16.08.2019 року задоволено заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 31.07.2019 року №739 "Про усунення порушень" до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі № 500/1906/19.

Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради подано до суду відзив на позовну заяву (а.с.78-84), просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що чинність договорів позички нежитлових приміщень комунальної власності по АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 , 14, АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , по вул АДРЕСА_5 Бандери,72, по вул.Острозького, 6, укладених з ТОВ "Соціальні аптеки", припинилась 31.12.2018 року у зв`язку із закінченням строку, на який вони укладались. Рішення про продовження терміну дії таких договорів не приймались. Враховуючи протиправне використання позивачем приміщень комунальної власності для здійснення діяльності з реалізації медичних препаратів та відсутність його реагування на повідомлення лікувальних закладів щодо необхідності звільнення нежитлових приміщень для проведення ремонтних робіт, відповідачем за наслідками розгляду звернення директорів лікувальних закладів прийнято рішення від 31.07.2019 року №739 "Про усунення порушень", а тому позовні вимоги є безпідставними.

Ухвалою суду від 08.10.2019 року, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову (а.с.108-109), згідно якої позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 31.07.2019 року №739 "Про усунення порушень" із змінами, внесеними рішеннями цього ж суб`єкта владних повноважень від 14.08.2019 року №786 "Про внесення змін в рішення виконавчого комітету від 31.07.2019 року №739".

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з мотивів, викладених у позовній заяві (а.с.4-16). Просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Наголосив, що отриманні у позичку приміщення є капітальними спорудами, демонтаж яких призведе до руйнування комунальної власності (будівель, які використовуються комунальними некомерційними підприємствами для надання медичних послуг населенню). Водночас, підстав для їх демонтажу немає, оскільки порядок примусового повернення предмету, переданого у позичку, визначено Цивільним кодексом України. Проте, порушуючи вимоги як договорів позики, так і цивільного законодавства, відповідач замість звернення до суду щодо вирішення спору, перевищив владні повноваження та у не передбачений законом та договорами спосіб намагається повернути речі, передані у позичку, спірним рішенням, тобто перевищує свої повноваження.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав, наведених у відзиві (а.с78-84). Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Звернув увагу, що рішення від 31.07.2019 року №739 "Про усунення порушень", з урахуванням змін внесених рішенням від 14.08.2019 року №786, стосується демонтажу лише аптек, аптечних пунктів, аптечних кіосків, обладнання та устаткування з них тобто майна ТОВ "Соціальні аптеки", яке було ним розміщено в займаних приміщеннях з метою організації та забезпечення умов реалізації ліків і виробів медичного призначення. Попри це, позивач, спотворюючи зміст спірного рішення, подає його як спробу демонтувати нерухоме майно комунальної власності, що не відповідає дійсності і намірам органу місцевого самоврядування та є виключно власною вигадкою позивача.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивач ТОВ "Соціальні аптеки" створено 03.10.2011 року, державна реєстрація якого як юридичної особи проведена 13.10.2011, та діє на підставі статуту (а.с.21-23), згідно протоколу установчих зборів учасників ТОВ "Соціальні аптеки" (а.с.19-20).

Між комунальним підприємством "Підприємство матеріально-технічного забезпечення" та ТОВ "Соціальні аптеки" 01.11.2011 року укладено договір про співпрацю, згідно якого для забезпечення територіальної громади медикаментами, виробами медичного призначення за зниженими цінами позивачу погоджено розташування аптечних пунктів у приміщеннях за адресою: вул.Острозького, 6, вул.Купчинського, 14, вул.Волинська, 40 (а.с.33-34), термін дії якого продовжений з 01.01.2017 року до 31.12.2018 року згідно додаткової угоди №5 від 31.12.2017 року (а.с.35).

Рішенням Тернопільської міської ради від 15.12.2017 року №№7/21/163 "Про надання в безоплатне користування (позичку) майна комунальної власності", надано в безоплатне користування (позичку) ТОВ "Соціальні аптеки" нежитлові приміщення терміном по 31.12.2018 року, згідно з додатком, зокрема, нежитлові приміщення по АДРЕСА_2 , площею 27,0 кв.м, по вул.Волинська, 40, площею 24,9 кв.м., по вул.Степана Бандери, 72, площею 69,36 кв.м, по вул.Острозького, 6, площею 31,15 кв.м. Директорам комунальних некомерційних підприємств "Тернопільська комунальна міська лікарня №2", "Міська комунальна лікарня №3" Тернопільської міської ради, "Центр первинної медико-санітарної допомоги", "Центр первинної медико-санітарної допомоги", укласти договори позички (безоплатного користування) згідно з додатком (а.с.40-41).

Матеріали справи свідчать, і це не оспорюється сторонами, що на цій підставі керівниками зазначених комунальних підприємств було укладено відповідні угоди, якими терміни дії договорів з ТОВ "Соціальні аптеки" щодо безоплатного користування вказаними приміщеннями продовжено до 31.12.2018 року (а.с.36-39,42, 43-45, 46-47, 48-49).

Відповідно до п.2.2 договору безоплатного користування майном комунальної власності від 02.02.2016 року, укладеного між тернопільським міським комунальним закладом "Центр первинної медико-соціальної допомоги" та ТОВ "Соціальні аптеки", власником майна (нежитлового приміщення), площею 69,36 кв.м, по вул. Ст. Бандери, 72 в м. Тернопіль залишається міська рада, а користувач користується ним протягом строку договору.

В п.2.4 даного договору закріплено вимогу, згідно з якою у разі припинення договору, або по закінченні терміну його дії користувач зобов`язаний в 10-денний термін повернути позичкодавцеві майно.

За приписами п.9.5 договору чинність цього договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено відповідно до рішення міської ради.

Аналогічні за змістом норми закріплено в договорах щодо безоплатного користування нежитловими приміщеннями по вул. Острозького, 6, площею 33,15 кв.м, по вул. Волинська, 40, площею 24,9 кв.м, по вул.Купчинського, 14, площею 27,0 кв.м.

Листом №9 від 28.11.2018 року позивач звернувся до Тернопільського міського голови із проханням продовження строку дії договорів позички нежитлових приміщень, що є комунальною власністю, у яких розташовані структурні підрозділи (аптечні пункти) ТОВ "Соціальні аптеки" до 31.12.2019 року (а.с.50).

Листом від 04.01.2019 року №50/06-Ю відповідач повідомив позивачу про відсутність рішень Тернопільської міської ради про продовження терміну дії укладених з ТОВ "Соціальні аптеки" договорів позички (безоплатного користування) та ненадання згоди на продовження на новий термін договорів позички нежитлових приміщень за адресами м.Тернопіль: вул. Степана Бандери, 72, площею 69,36 кв.м, по вул. Острозького, 6, площею 33,15 кв.м, по вул.Волинська, 40, площею 24,9 кв.м, по вул.Купчинського, 14, площею 27,0 кв.м. Також зобов`язано звільнити приміщення і передати їх по акту прийому-передачі уповноваженим органам по укладенню договорів позички Тернопільської міської ради (а.с.51-52).

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 31.07.2019 року №739 "Про усунення порушень" визначено, зокрема п.1 постійно діючій робочій групі з організації та проведення демонтажів організувати та провести роботи з демонтажу аптек, аптечних пунктів, аптечних кіосків ТОВ "Соціальні аптеки", які розміщені в лікувальних закладах без відповідного права в 20-денний термін з дня прийняття, згідно з додатком, зокрема: вул.Купчинського, 14, комунальне некомерційне підприємство "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" кардіологічний корпус; вул.Волинська, 40, комунальне некомерційне підприємство "Міська комунальна лікарня №3" Тернопільської міської ради; проспект Степана Бандери, 72, комунальне некомерційне підприємство "Центр первинної медико-санітарної допомоги"; вул.Острозького, 6, комунальне некомерційне підприємство "Центр первинної медико-санітарної допомоги" (а.с.17-18).

Попередженням управління муніципальної інспекції виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 02.08.2019 року № 3157/19.1, з посиланням на рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 31.07.2019 року №739 "Про усунення порушень", повідомлено, що аптеки, аптечні пункти, аптечні кіоски ТОВ "Соціальні аптеки", самовільно влаштовані на землях комунальної власності міста, за адресами: вул.Купчинського, 14, комунальне некомерційне підприємство "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" кардіологічний корпус; вул.Волинська, 40, комунальне некомерційне підприємство "Міська комунальна лікарня №3" Тернопільської міської ради; проспект Степана Бандери, 72, комунальне некомерційне підприємство "Центр первинної медико-санітарної допомоги"; вул.Острозького, 6, комунальне некомерційне підприємство "Центр первинної медико-санітарної допомоги", підлягають демонтажу (а.с.25).

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 14.08.2019 року №786 "Про внесення змін в рішення виконавчого комітету від 31.07.2019 року №739 "Про усунення порушень", вирішено, зокрема, внести зміни в п.1, п.2, п.3 та в додаток до рішення: після слів "аптечних кіосків" читати "обладнання та устаткування з них, тощо" (а.с.102).

Не погоджуючись з рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 31.07.2019 року №739 "Про усунення порушень" із змінами, внесеними рішеннями цього ж суб`єкта владних повноважень від 14.08.2019 року №786 "Про внесення змін в рішення виконавчого комітету від 31.07.2019 року №739", позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 року №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Як передбачено ч.2 ст.2 Закону №280/97-ВР місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (ч.5 ст.16 Закону №280/97-ВР).

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону №280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради (ч.1 ст.52 Закону №280/97-ВР).

При цьому, згідно з ч.6 ст.59 Закону №280/97-ВР виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

За приписами пп.1 п."а" ст.29 Закону №280/97-ВР управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад, відноситься до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Питання права комунальної власності врегульовано також положеннями ст.60 Закону №280/97-ВР, якими передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Як зазначає особисто позивач та підтверджується матеріалами справи, чинність договорів позички нежитлових приміщень комунальної власності по вул.Купчинського, 14, площею 27,0 кв.м, по вул АДРЕСА_6 Степана Бандери, 72, площею 69,36 кв.м, по вул.Острозького, 6, площею 31,15 кв.м, по вул. Волинська, 40, площею 24,9 кв.м, укладених з позивачем, припинилась 31.12.2018 року у зв`язку із закінченням строку дії таких.

Про відсутність згоди на продовження на новий термін договорів позички нежитлових приміщень та зобов`язання звільнення таких відповідачем повідомлено позивачу листом від 04.01.2019 року №50/06-Ю.

Факт відсутності рішення Тернопільської міської ради про продовження безоплатного користування приміщеннями комунальної власності по АДРЕСА_2 , 14, площею 27,0 кв.м, по вул АДРЕСА_5 , площею 69,36 кв.м, по вул АДРЕСА_6 Острозького, 6, площею 31,15 кв.м, по вул. Волинська, 40, площею 24,9 кв.м, позивачем також не заперечується.

Проте, незважаючи на завершення строку дії договорів та обов`язок звільнення в 10-денний термін приміщень за умовами таких, ТОВ "Соціальні аптеки" займані приміщення від змонтованого в них устаткування та обладнання, звільнені не були.

Водночас, про необхідність звільнення нежитлових приміщень містяться в матеріалах справи і неодноразові звернення лікувальних закладів (а.с.85-97).

Сторонами не надано доказів про наявність прав у ТОВ "Соціальні аптеки" на розміщення їх майна у спірних аптечних пунктах.

Отже, встановлені судом обставини справи та системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать, що аптеки, аптечні пункти, аптечні кіоски, обладнання та устаткування з них, тощо ТОВ "Соціальні аптеки" станом на день прийняття оскаржуваного рішення виконавчого комітету розміщувалась за відсутності документа, який дає право користуватись об`єктами комунальної власності, що свідчить про обгурунтованість та підставність прийняття оскарженого рішення.

Доводи позивача, що демонтаж зазначених об`єктів повинен відбуватися виключно за рішенням суду не спростовує підстав для прийняття рішення виконавчого комітету від 31.07.2019 року №739 "Про усунення порушень" та не позбавляє сторін на звернення до суду про захист своїх прав в порядку ЦПК України чи ГПК України.

Частиною 1 статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Зі змісту наведених норм та обставин справи, суд дійшов висновку, що прийняті відповідачем рішення щодо про усунення порушень діяльності аптечних пунктів за відсутності належних документів на їх розміщення, вчинені відповідно до наданих повноважень органу місцевого самоврядування та встановленої процедури.

Суд відзначає, що предметом даного спору не є встановлення факту наявності або відсутності права користування або порушення такого речового права, оскільки ці питання відносяться до спору про право цивільне, яке не відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Разом з тим, позивачем оскаржується окремі пункти рішення виконавчого комітету, і юрисдикція розгляду даної справи відноситься до адміністративного суду при цьому в частині правомірності їх прийняття та відповідності нормам діючого законодавства, а не в частині встановлення факту належності права користування та володіння майном.

Суд не вбачає порушення права на користування належним позивачу майном у зв`язку з відсутністю доказів його фактичного демонтажу, що також спростовує доводи позивача.

Судом не встановлено порушення ч.6 ст.59 та ст.29 Закону №280/97-ВР щодо перевищення прав виконавчого комітету Тернопільської міської ради та процедури прийняття оскаржених рішень.

Положеннями ч.2 ст.6 КАС України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Так, у рішенні від 27 листопада 2007 року у справі "Гамер проти Бельгії" (Hamer v. Belgium, заява № 21861/03) щодо зобов`язання заявниці знести заміський будинок, побудований у лісовій зоні, до якої застосовувалась заборона на будівництво, ЄСПЛ встановив:

Втручання у право заявниці на мирне володіння майном, яке стало результатом знесення її будинку за рішенням органів влади, було передбачене законом і переслідувало мету контролю за використанням земельної ділянки відповідно до загальних інтересів шляхом приведення її у відповідність до плану землекористування, який визначав лісову зону, в якій будівництво не дозволялося (§ 77).

Стосовно пропорційності втручання, то питання захисту навколишнього середовища зумовлюють постійний і стійкий інтерес громадськості, а отже, і органів державної влади. Економічні імперативи та навіть деякі основні права, включаючи право власності, не повинні превалювати над екологічними міркуваннями, особливо якщо держава має законодавство з цього питання

Тому обмеження права власності були допустимими за умови, що між індивідуальними та колективними інтересами встановлений розумний баланс (§ 80).

З урахуванням цих підстав ЄСПЛ визнав втручання у право власності заявниці пропорційним (§ 88).

Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, надано суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява N 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява N 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Таким чином, повно та всебічно дослідивши всі обставини справи та оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України, суд приходить до висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки в ході судового розгляду знайшло підтвердження правомірності оспорюваного рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 31.07.2019 року №739 "Про усунення порушень" із змінами, внесеними рішеннями цього ж суб`єкта владних повноважень від 14.08.2019 року №786 "Про внесення змін в рішення виконавчого комітету від 31.07.2019 року №739", що переслідує легітимну мету контролю органами місцевого самоврядування права комунальної власності, базується на вимогах діючого законодавства, та визнає такими, що прийняті згідно вимог ч.2 ст.2 КАС України, доводи позивача та представлені ним докази наразі не спростовують вказаних висновків суду, у зв`язку з чим позов підлягає залишенню без задоволення за встановленої судом безпідставності його вимог.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові товариства з обмеженою відповідальністю "Соціальні аптеки" до виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 31.07.2019 року №739 "Про усунення порушень" та від 14.08.2019 року №786 "Про внесення змін в рішення виконавчого комітету від 31.07.2019 року №739 "Про усунення порушень".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2019 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.

копія вірна

Суддя Мандзій О.П.