Справа № 1.380.2019.003027
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/12542/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року в справі №1.3080.2019.003027 (суддя Мричко Н.І., час ухвалення 09 год. 59 хв., м. Львів, повне судове рішення складено 15 жовтня 2019 року) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просила: а) визнати протиправною бездіяльність Львівського прикордонного загону щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплату ОСОБА_1 в день виключення із списків частини (25.07.2018) одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний рік календарної вислуги;

б) стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за несвоєчасний розрахунок при звільненні з 25.10.2018 до дня фактичного розрахунку 17.05.2019 у розмірі 58359,8 грн з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Суд стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що на день виключення зі списку особового складу загону та всіх видів забезпечення 25 липня 2018 року прапорщика ОСОБА_1 спору між позивачем та Львівським прикордонним загоном щодо обрахунку та виплати грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 9 повних календарних років не було.

За заявою представника позивача від 05 грудня 2018 року, яка надійшла на адресу прикордонного загону за вх. № К-32 від 07 грудня 2018 року, було порушено клопотання про виплату їй одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

В даному випадку звертає увагу суду на ту обставину, що представником ОСОБА_1 до зазначеної заяви не було додано підтверджуючих документів щодо підстав виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме - 4 повні календарні роки служби в Збройних Силах України.

А тому лише після отримання підтверджуючих документів щодо неотримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби під час попереднього звільнення Львівським прикордонним загоном була виплачена грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 4 повних календарних років служби.

Не погоджується також апелянт із застосуванням до спірних правовідносин норм ст. ст. 116, 117 КЗпП України, оскільки суд не встановив, чи були на час звільнення належні до виплати працівникові суми та чи була наявна вина роботодавця щодо невиплати цих сум.

На переконання апелянта, вина Львівського прикордонного загону у несвоєчасній виплаті зазначених сум відсутня.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

ОСОБА_1 не скористалася правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що згідно витягу з наказу начальника 7 прикордонного загону Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України № 162-ос від 25.06.2018 «По особовому складу», згідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 2 категорії перекладача групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби «Рава-Руська» (тип Б) відділу прикордонної служби «Рава-Руська» І категорії (тип Б), в запас на підставі підпункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з урахуванням підпункту «ї» (які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків, визначених абзацом 2 частини 3 статті 23 Закону) пункту 1 частини 8 статті 26 Закону із застосуванням пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» від 06.12.2016 № 1769-VIII та підпункту «б» частини 2 статті 26 Закону, з 25.07.2018. Підстава: рапорт військовослужбовця від 04.04.2018 № 3925, подання про звільнення від 19.04.2018 (а.с. 18).

Відповідно до витягу з наказу начальника 7 прикордонного загону Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України № 188-ос від 25.07.2018 «По особовому складу», згідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України виключено зі списку особового складу загону та всіх видів забезпечення прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 2 категорії - перекладача групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби «Рава - Руська» (тип В) відділу прикордонної служби «Рава-Руська» І категорії (тип Б), в запас на підставі пункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з урахуванням підпункту «ї» (які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 Закону) підпункту 1 частини 8 статті 26 Закону із застосуванням пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» від 06.12.2016 №1769-УІІІ та підпункту «б» частини 2 статті 26 Закону, з 25.07.2018. Виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2018 рік терміном 17 календарних днів.

Вислуга років станом на 25.07.2018 становить: календарна - 13 років 06 місяців 29 днів; пільгова - 03 роки 02 місяці 13 днів; трудовий стаж - 12 років 07 місяців 05 днів; загальна вислуга для призначення пенсії становить: 26 років 02 місяці 04 дні.

Згідно з Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Держприкордонслужби України № 425 від 20.05.2008 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2008 року за №37/15228) виплатити грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 9 повних календарних років. Відповідно до частини 1 статті 26-2 Закону зарахувати на службу у військовий оперативний резерв першої черги.

Для постановки на військовий облік направити до Жовківського районного військового комісаріату Львівської області. Підстава: наказ № 162-ос від 25.06.2018 (а. с. 19).

25.10.2018 представником позивача у справі направлено до Львівського прикордонного загону запит на отримання інформації та документів з питань грошового забезпечення, а також проведення розрахунку при звільненні (а. с. 20).

У відповідь на запит представника позивача відповідач листом від 14.11.2018 №723/К-27 надав запитувані документи з питань грошового забезпечення ОСОБА_1 та проведеного розрахунку при звільненні (а. с. 21).

05.12.2018 представник позивача звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) із заявою в порядку досудового врегулювання спору (а. с. 23-24), в якій просив, зокрема, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, право на яку гарантовано військовослужбовцям ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011 з урахуванням виплачених сум.

Відповідач листом від 13.12.2018 за № 30/К-32 надав представнику позивача запитувані документи відносно ОСОБА_1 щодо проведеного розрахунку при звільненні. Проте у вказаному листі не міститься інформації щодо клопотання представника позивача про нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, право на яку гарантовано військовослужбовцям ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а. с. 25).

За результатами адвокатських запитів представника позивача від 26.02.2019 та від 10.04.2019 (а. с. 32, 34), Галузевий державний архів Міністерства оборони України надав представнику позивача архівні довідки від 14.03.2019 № 179/1/4665 та від 22.04.2019 № 179/1/6903 (а. с. 33, 35), згідно з якими встановлено, що при попередньому звільненні із військової служби відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 21.10.2014 № 232 ОСОБА_1 не виплачувалася одноразова грошова допомога при звільненні.

16.05.2019 у відповідь на адвокатський запит (а. с. 37), відповідач повідомив представника позивача про те, що відповідно до наданої підтверджувальної інформації щодо неотримання одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 під час звільнення з військової служби, а саме - з військової частини НОМЕР_2 , наказом начальника 7 прикордонного загону від 14.05.2019 р. № 126-ос внесено зміни в наказ начальника 7 прикордонного загону № 188-ос від 25.07.2018 щодо виключення зі списку особового складу загону та всіх видів забезпечення прапорщика ОСОБА_1 та виплати грошової допомоги при звільненні з урахуванням 13 повних календарних років. Разом з тим, відповідно до надходження асигнувань на виплату вихідної допомоги запропоновано подати інформацію щодо платіжних реквізитів ОСОБА_1 для подальшого донарахування вихідної допомоги при звільненні в найкоротші терміни (а. с. 38).

Фактичний розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 , із урахуванням 13 повних календарних років з позивачем проведено 17.05.2018, що підтверджується сторонами і не оспорюється.

Позивач вважає, що не проведення та невиплата в день виключення із списків частини одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний рік календарної вислуги свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернулася до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що станом на день виключення зі списків особового складу військової частини з позивачем протиправно не проведено розрахунок у повному обсязі та не виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а тому відповідно до статті 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) та регулює відносини у цій сфері.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічні умови виплати одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовців зі служби передбачені нормою пункту 4.10.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 425 від 20.05.2008.

Відтак, умовою набуття права на нарахування та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 2 ст. 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність вислуги 10 років і більше.

Матеріалами справи підтверджується, що на момент звільнення позивача зі служби загальна вислуга років становила 13 років 06 місяців 29 днів, тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги дотримана.

При цьому на момент звільнення відповідач провів нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 9 повних календарних років, мотивуючи це тим, що оплата проведена за період служби позивача у Держдавній прикордонній службі України, натомість 4 роки відносяться до попередньої служби позивача. Крім того, апелянт вказує на те, що оплата в повному обсязі була правомірно проведена лише після надання позивачем підтверджуючих документів щодо неотримання грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби під час попереднього звільнення.

Проте колегія суддів вважає вказані аргументи безпідставним з огляду на наступне.

Відповідно до п. 293 Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.

Пунктом 292 вказаного вище Положення визначено, що після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення, військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається зі списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання.

Приписи п. п. 292, 293 Положення № 1115 вказують на те, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний був провести розрахунок із позивачем на день закінчення військової служби, тобто на день виключення із списків особового складу та усіх видів забезпечення.

При цьому зміст наведених вище норм не вказує на обов`язок військовослужбовця надавати суб`єкту владних повноважень будь-які підтверджуючі документи що стосуються проходження служби, зокрема, щодо виплати одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні.

Тим більше, що відповідно до наявних в матеріалах справи доказів у особовій справі ОСОБА_1 зберігався наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 21.10.2014 №232 про попереднє звільнення позивача з військової служби та невиплату останній при попередньому звільненні одноразової грошової допомоги, що з врахуванням положень п.4,5 розділу 9 «Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні з військовї служби» Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №425 від 20.05.2008, є підставою для виплати такої допомоги за весь період вислуги. Так, відповідно до вказаних вище норм Інструкції військовослужбовцям у разі їх повторного звільнення зі служби грошова допомога, передбачена пунктами 1, 2 цієї глави, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої одноразової допомоги.

До осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, належать військовослужбовці, вислуга років яких на день виключення зі списків особового складу складає менше 10 років, до яких відноситься і позивач, яка станом на 21.10.2014 (попереднє звільнення зі служби) не мала вислуги 10 років.

Наведені обставини були належним чином досліджені судом першої інстанції, відтак, такий дійшов правильного висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні позивача, а саме невиплату ОСОБА_1 в день виключення зі списків частини (25.07.2018) одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік вислуги.

Відхиляє колегія суддів і покликання апелянта на безпідставність застосування судом першої інстанції норм ст. ст. 116, 117 КЗпП України при остаточному розрахунку, оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджується несвоєчасність виплати ОСОБА_1 всіх належних їй сум при звільненні зі служби.

Так, приписами статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому, працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

При цьому, норми КЗпП України не поширюються на військовослужбовців в частині порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яким врегульовано оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд першої інстанції підставно застосував за аналогією закону до спірних відносин норми статей 116, 117 КЗпП України та поширив дію останніх на правовідносини, які виникли під час звільнення зі служби в Державній прикордонній службі України.

Оскільки остаточний розрахунок при звільненні позивача проведений з нею лише 17.05.2019, суд першої інстанції правильно нарахував середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 25.10.2018 по 17.05.2019, з розрахунку середньоденного грошового забезпечення 283, 30 грн та кількості днів затримки виплати грошової компенсації 206 днів, що складає 58359,80 грн.

При вирішенні цього спору враховано також правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, що викладена у постанові від 31.05.2018 у справі №823/1023/16, у постанові від 26.06.2019 у справі № 826/15235/16, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року в справі №1.3080.2019.003027 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 24.12.2019.