Справа № 340/3003/19
Суддя: Ю.П. Пасічник
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м.Кропивницький Справа № 340/3003/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пасічника Ю.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25006, вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, ) про визнання протиправними та скасування окремих положень індивідуального акта та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

26.11.2019 до Кіровоградського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі відповідач) в якому позивач з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.158) просить:

- визнати протиправним та скасувати положення рішення (індивідуального акта) Головного управління Пенсійного фонду України від 08.11.2019р. №97 щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» №2663-ІІІ від 12.07.2001р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області зарахувати до 20 річного стажу, який дає право на пенсію за вислугу років час проходження військової служби у Харківському Національному університеті внутрішніх справ з 14.08.1998р. до 21.06.2002р., тобто 3 роки 10 місяців 7 днів; час роботи слідчим та на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ Кіровоградської області з 22.06.2002р. до 30.01.2004р., тобто 1 рік 7 місяців 9 днів; час роботи в органах прокуратури, який починаючи з 02.02.2004р. на час звернення до органу Пенсійного фонду України становить 15 років 8 місяців 28 днів;

- призначити пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» №2663-ІІІ від 12.07.2001р. та виплачувати пенсію з 30.10.2019р., виходячи із розрахунку 90 (дев`яносто) відсотків від суми місячного заробітку, без обмеження розміру виплат.

Ухвалою суду від 02.12.2019р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 20.12.2019р.

Сторони подали заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с.156,159).

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Зважаючи на заяви сторін подальший розгляд справи здійснено у письмовому провадженні (а.с.160).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у зв`язку з наявністю стажу, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» №2663-ІІІ від 12.07.2001р., позивач 30.10.2019р. звернувся до відповідача із заявою через портал електронних послуг.

Листом від 13.11.2019р. №429/ВП/В-11 позивача повідомлено, що рішенням від 08.11.2019р. №97 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу з посиланням на ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII відповідно до якої прокурори, в період звернення з 01.10.2017р. по 30.09.2018р., мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01.10.2019р. по 30.09.2020р. 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

Також відмову мотивовано тим, що норми ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» №2663-ІІІ від 12.07.2001р. в частині визначення права на пенсійне забезпечення за вислугу років прокурорів і слідчих, втратили чинність.

Позивач вказує на протиправність рішення відповідача у відмові призначити пенсію оскільки станом на час його працевлаштування до органів прокуратури діяла норма ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ в редакції від 12.07.2001р., якою було передбачено необхідність стажу роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури 10 років і при цьому пенсію має призначатись у розмірі 80 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, а за кожен повний рік понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Позивач зазначає, що працевлаштувавшись на службу в органах прокуратури України 02.02.2004р. він мав законні сподівання отримати пенсію за вислугу років за наявності 20-річного стажу, що ґрунтується на нормах ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ в редакції від 12.07.2001р.

На час звернення до відповідача за призначенням пенсії у позивача був наявний необхідний 20-річний стаж та стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років, а тому, на переконання позивача, йому має бути призначення пенсію відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ в редакції від 12.07.2001р.

10.12.2019р. відповідачем надано відзив на позов вимоги якого не визнаються з тих підстав, що позивача не виникло право на призначення пенсії за вислугу років через відсутність необхідного 24 роки 6 місяців спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років та прокурорського 14 років 6 місяців, як передбачено нормами ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII (а.с.135,136).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи позивач 30.10.2019р. звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років (а.с.141).

За розрахунком відповідача загальний стаж роботи позивача на час звернення за призначенням пенсії становить 21 рік 8 місяців, в т.ч. 15 років 8 місяців спеціальний стаж (а.с.139).

Листом від 13.11.2019р. №429/ВП/В-11 позивача повідомлено, що рішенням від 08.11.2019р. №97 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу з посиланням на ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII відповідно до якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01.10.2019р. по 30.09.2020р. 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців (а.с.26).

Вважаючи вказану відмову протиправною позивач зазначив, що до спірних правовідносин має застосовуватись положення ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ в редакції від 12.07.2001р., якою передбачено наявність необхідного 20-річного стажу та стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років, що зумовило необхідність звернення до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789- XII від 05.11.1991 (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Згідно ч. 2 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Як вже встановлено судом після звернення позивача за призначенням пенсії відповідачем здійснено обрахунок загального та спеціального стажу роботи, який склав 21 рік 8 місяців та 15 років 8 місяців відповідно, що відповідає положенням ч. 1 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789- XII від 05.11.1991 (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001), а тому вказана обставина не підлягає доказуванню та відповідно відсутня необхідність зобов`язувати відповідача зараховувати, як до загального так і до спеціального стажу час проходження військової служби у Харківському Національному університеті внутрішніх справ, час роботи слідчим та на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ Кіровоградської області, час роботи в органах прокуратури з 02.02.2004р. до часу звернення за призначенням пенсії.

Враховуючи вищевикладене у спірних правовідносинах судом має бути встановлено норму права (відповідна редакція Закону України «Про покуратуру»), яка підлягає застосуванню.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічна правова позиція зі спірного питання висловлена Верховним Судом України у постановах від 10.12.2013 у справі № 21-348а13 та від 17.12.2013 у справі № 21-445а13.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-УІІ, який чинний на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років не залежно від віку за наявності на день звернення (з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року) - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років 6 місяців.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, наявні підстави вважати, що стаж роботи позивача на посадах слідчого прокуратури є більше 17 років.

Суд зазначає, що право позивача на призначення та виплати пенсії, підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу до Конвенції "Захист прав власності" і що їх можна вважати "майном" у значені цього положення, отже, непризначення та невиплата пенсії є втручанням у право позивача на мирне володіння майном.

Зазначена правова позиція, викладена в рішенні ЄСПЛ по справі "Сук проти України" від 10.03.2011 (за заявою №10972/05), згідно якої, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинним Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

В даному випадку є підстави стверджувати про наявність "законних сподівань", оскільки наявний загальний та спеціальний стаж роботи позивача на посадах слідчого прокуратури передбачає право на призначення та виплату пенсії за вислугою років, а положення ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991 в редакції закону від 14.10.2014, фактично звужує право позивача на призначення та виплату позивачу пенсії за вислугою років.

Водночас, суд зазначає, що друге речення першого пункту ст. 1 Першого протоколу до Конвенції "Захист прав власності", яке дозволяє позбавити майна лише "на умовах, передбачених законом", а другий пункт зазначає, що держава має право здійснювати контроль за використанням майном шляхом введення в дію "законів" не поширюється на спірні правовідносини, оскільки втручання у право позивача не може бути визнано таким, що відповідає закону.

Таким чином, суд вважає, що позивач мав "законні сподівання" на призначення та виплату пенсії.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування положення рішення (індивідуального акта) Головного управління Пенсійного фонду України від 08.11.2019р. №97 щодо відмови в призначенні пенсії позивачеві за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» №2663-ІІІ від 12.07.2001р. та вимога про зобов`язання призначити пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» №2663-ІІІ від 12.07.2001р. та виплачувати пенсію з 30.10.2019р., виходячи із розрахунку 90 (дев`яносто) відсотків від суми місячного заробітку, без обмеження розміру виплат, підлягають задоволенню.

Водночас, задля відновлення порушеного права позивача в сфері пенсійного забезпечення, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001) з 30.10.2019р, виходячи з розміру пенсії 90 відсотків від розміру заробітної плати згідно довідки про складові заробітної плати, виданих Прокуратурою Кіровоградської області від 30.10.2019р. року №18-145 (а.с.38-40) без обмеження її максимального розміру, відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, у редакції Закону від 12.07.2001 року №2663-111.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, суд присуджує позивачу з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору у розмірі 768,40 грн.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати положення рішення (індивідуального акта) Головного управління Пенсійного фонду України від 08.11.2019р. №97 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» №2663-ІІІ від 12.07.2001р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» №2663-ІІІ від 12.07.2001р. та виплачувати пенсію з 30.10.2019р., виходячи із розрахунку 90 (дев`яносто) відсотків від суми місячного заробітку, без обмеження розміру виплат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області () за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Ю.П. Пасічник