Справа № 540/2274/19
Суддя: Варняк С.О.
Дата ухвалення: 2019-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2274/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Варняка С.О.,

при секретарі: Нікітенко А.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Алябова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Звернувшись до суду, позивач зазначає, що 07.10.2019 року звернувся з рапортом до командування військової частини НОМЕР_1 , вхід. № 2536 від 09.10.2019 року про надання невикористаних чотирьох діб на проїзд до місця чергової відпустки за 2019 рік. 14.10.2019 року його ознайомили з резолюцією командування військової частини про відмову в наданні додаткових чотирьох діб на проїзд у зв`язку з відсутністю підстав.

07.10.2019 року позивач звернувся з рапортом до командування військової частини НОМЕР_1 , вхідний №2527 від 08.10.2019 року про оплату вартості поїзду.

До цього часу військова частина НОМЕР_1 не здійснила оплату вартості проїзду.

На підставі викладеного, позивач просить суд:

- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у наданні чотирьох діб на проїзд до місця чергової відпустки і назад до місця служби;

- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в оплаті вартості проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 оплатити вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби в розмірі 760,02 грн.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати чотири оплачувані доби основної відпустки за 2019 рік.

Ухвалою суду від 30.10.2019 року позовну заяву було залишено без руху та встановлено строк для усунення її недоліків.

Позивач вимоги суду виконав, недоліки позову усунув.

Ухвалою суду від 08.11.2019 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 29.11.2019 року.

Ухвалою суду від 08.11.2019 року задоволено клопотання про забезпечення доказів.

25.11.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що рапорт про надання часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та у зворотному напрямку написаний позивачем 07.10.2019 року, тобто після використання відпустки за 2019 рік в повному обсязі та повернення до місця служби 18.09.2019 року. Підстави для надання часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та у зворотному напрямку відсутні. Щодо оплати вартості проїзду до місця проведення відпустки та назад до місця служби, відповідач зазначає, що Законом України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" від 17.11.2000 № 1459-ІІІ було зупинено дію абзацу першого частини 1 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині забезпечення військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх сімей безоплатного проїзду у відпустку.

28.11.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначає, що рапорт про надання чергової відпустки поданий до командування військової частини 24.07.2019 року, у якому підставою для надання додаткового часу зазначено п.1 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Крім того, вказує на те, що відповідач необґрунтовано визначає підставою для оплати вартості проїзду статтю 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

29.11.2019 року розгляд справи відкладено на 20.12.2019 року.

У судовому засіданні позивач наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні по суті позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши сторони та дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

07.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом до начальника штабу військової частини НОМЕР_1 (вхідний № 2536 від 09.10.2019 року) про надання невикористаних чотирьох діб на проїзд до місця чергової відпустки за 2019 рік. Відпустку провів за адресою: м. Львів, вул. Замарстинівська, 233-б з перебуванням на військовому обліку, відпускний здав до стройової частини. До рапорту додано:

- квиток на поїзд Херсон-Львів від 15.08.2019 поїзд № 255;

- квиток на поїзд Львів-Херсон від 06.09.2019 поїзд № 110.

Відповідно до резолюції на рапорті "Підстави відсутні".

З резолюцією на рапорті ОСОБА_1 ознайомлений 14.10.2019 року.

За результатами розгляду рапорту складено правову оцінку.

З наданого відпускного квитка від 31.07.2019 № 311 вбачається, що основна відпустка терміном 45 діб з 03.08.2019 по 17.09.2019. Тобто вибуття у відпустку відбулось до набрання законної сили наказом Міністерства оборони України від 18.06.2019 № 315 "Про затвердження Змін до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянам України військової служби у Збройних Силах України".

Рапорт про надання часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та у зворотному напрямку написаний 07.10.2019, тобто після використання відпустки за 2019 рік в повному обсязі та повернення до місця служби 18.09.2019.

07.10.2019 року позивач звернувся із заявою до командира військової частини НОМЕР_1 (вхідний № 2527 від 08.10.2019 року) про оплату вартості поїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби в розмірі 760,02 грн. До заяви додано:

- квиток на поїзд Херсон-Львів від 15.08.2019 поїзд № 255 372,51 грн.;

- квиток на поїзд Львів-Херсон від 06.09.2019 поїзд № 110 387,51 грн.

Судом установлено, що на заяві є резолюція командира в/ч НОМЕР_2 "Відповідно до фінансування".

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 08 жовтня 2019 року № 421 позивач звільнений з військової служби у запас відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", звільненого підпунктом "б" (за станом здоров`я), звільняється з правом носіння військової форми одягу

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №256 від 08.11.2019 року позивач виключений з 08 листопада 2019 року зі списків особового складу частини, всіх видів та направлений для зарахування на військовий облік до Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату Херсонської області оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

Вирішуючи спір, суд застосовує такі норми права.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Законом України від 22.05.2018 № 2442 "Про внесення змін до статті 10-1 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо неврахування часу проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад внесено зміни до чинного законодавства, відповідно до яких закріплено можливість неврахування часу, який потрібен для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад (не більше двох діб в один кінець).

Міністерством оборони України було розроблено і видано наказ від 18.06.2019 №315, (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.07.2019 №738/33709 та опубліковано в Офіційному віснику України №61 від 13.08.2019), який набув чинності з 14.08.2019 та яким затверджено зміни до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (далі - Інструкція) конкретизовано механізм розрахунку часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та у зворотному напрямку.

Згідно пункту 8.12 Інструкції передбачено, що військовослужбовець не пізніше ніж за п`ятнадцять календарних днів до початку відпустки, визначеного графіком відпусток, подає командиру підрозділу рапорт про надання відпустки, в якому зазначається:

вид відпустки;

тривалість відпустки в календарних днях;

потреба виплати грошової допомоги на оздоровлення;

адреса, за якою буде проводитися відпустка, та контактний номер телефону для оповіщення;

вид транспорту, обраний для слідування у відпустку, тривалість часу для проїзду до місця проведення відпустки в межах України та у зворотному напрямку, який потрібен з огляду на віддаленість місця проведення відпустки;

пропозиція щодо тимчасового покладання на час відпустки виконання обов`язків військовослужбовця на іншу посадову особу (за потребі).

ОСОБА_1 вибув у відпустку терміном 45 діб з 03.08.2019 року по 17.09.2019 року, тобто вибуття у відпустку відбулось до набрання законної сили наказом Міністерства оборони України від 18.06.2019 № 315 "Про затвердження Змін до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянам України військової служби у Збройних Силах України".

Таким чином, тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

З рапортом про надання часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та у зворотному напрямку позивач звернувся 07.10.2019 року, тобто після використання відпустки за 2019 рік в повному обсязі та повернення до місця служби 18.09.2019.

Суд виходить з того, що законодавець означив час необхідний "для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад", як такий, що не є відпусткою. Таким чином, законодавчо не передбачено цей невикористаний проміжок часу додавати до основної чи додаткової відпустки, чи надавати окремо не під час проїзду до місця проведення відпустки та назад.

Враховуючи зазначене вище, підстави для надання часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та у зворотному напрямку відсутні.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в оплаті вартості проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 оплатити вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби в розмірі 760,02 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно ч. 14 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що 07.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом до командування військової частини НОМЕР_1 (вхідний № 2527 від 08.10.2019 року) про оплату вартості поїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби в розмірі 760,02 грн. Відповідно до резолюції на рапорті зазначено "Відповідно до фінансування". Правова оцінка за результатами заяви від 07.10.2019 року (вхідний № 2527 від 08.10.2019 року) не складалася.

Відповідно до п. 100 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV помічник командира бригади з правової роботи (юрисконсульт бригади) зобов`язаний надавати письмовий висновок командирові бригади з роз`ясненням та пропозиціями щодо юридично обґрунтованого вирішення відповідних питань у разі невідповідності проекту наказу чи іншого документа правового характеру вимогам законодавства.

Таким чином, резолюція на заяві від 07.10.2019 року (вхідний № 2527 від 08.10.2019 року) не містить відмову в оплаті вартості поїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби в розмірі 760,02 грн., а таким чином не порушує права позивача.

Крім того, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.11.2019 року капітана ОСОБА_1 , начальника служби метрології та стандартизації штабу, звільненого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 08 жовтня 2019 року № 421 з військової служби у запас відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за підпунктом "б" (за станом здоров`я), звільняється з правом носіння військової форми одягу, з 08 листопада 2019 року виключити зі списків особового складу частини, всіх видів та направити для зарахування на військовий облік до Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату Херсонської області оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

У наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2019 року, яким позивач виключений зі списків особового складу вирішені питання щодо виплати щомісячної премії в розмірі 35% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65%, індексації грошового забезпечення за період з 01.10.2019 р. по 30.10.2019 р., виплати вихідної допомоги при звільненні, виплати грошової компенсації вартості не отриманого речового майна.

Суд зазначає, що цим наказом не вирішено питання, щодо оплати вартості проїзду до місця проведення відпустки і назад, однак, законність цього наказу не є предметом позову, що розглядає цей суд.

Щодо посилання відповідача на ч. 1 ст. 14 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" суд ставиться критично, оскільки позивач звертався до відповідача на підставі ч. 14 ст. 10-1 зазначено Закону.

Згідно із частин 1-3 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням системного аналізу правових норм, наведених вище, досліджених судом доказів та правових позицій судів вищих інстанцій, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 242 - 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 23 грудня 2019 р.

Суддя Варняк С.О.

кат. 106020000