Справа № 305/533/19
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2019-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження щодо частини позовних вимог

20 грудня 2019 рокум. Ужгород№ 305/533/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гебеш С.А.

при секретарі судових засідань - Жирош С.Ю.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Томашук О.І.

представника третьої особи - не з`явився;

розглянувши у підготовчому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Керівника Рахівської державної нотаріальної контори Пріц Олени Іванівни, третя особа - Білинська сільська рада про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 20.03.2019 року звернувся до Рахівського районого суду із даним адміністративним позовом до Керівника Рахівської державної нотаріальної контори Пріц Олени Іванівни,третя особа - Білинська сільська рада згідно якого просив суд: Визнати протиправними дії завідуючої Рахівською державною нотаріальною конторою Пріц О.І. та зобов`язати успадкувати спадщину, яка належить заявнику ОСОБА_1 1956 р.н. згідно чинного законодавства від його покійної мами ОСОБА_2 1919 р.н. яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначено позивачем у позовній заяві і вбачається з додатків до неї, позивач у листопаді 2018 року звертався до Рахівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою в порядку ЦПК України до завідуючої Рахівської державної нотаріальної контори Пріц Олени Іванівни, начальника Бюро технічної інвентаризації Рахівської районної ради Харбака Надії Йосипівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Білинська сільська рада Рахівського району Закарпатської області, ОСОБА_2 про успадкування спадщини згідно чинного законодавства.

Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 12.11.2018 року дана позовна заява була залишена судом без руху з підстав не відповідності такої вимогам ст.ст.174,175,177 ЦПК України та надано позивачу строк для усунення недоліків такої позовної заяви.

Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 22.11.2018 року дана позовна заява була повернута позивачу відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України разом із додатками у зв`язку із не усуненням недоліків позовної заяви, яка була залишена згідно ухвали суду від 12.11.2018 року без руху. Також, судом даною ухвалою, яка винесена в порядку ЦПК України роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

У зв`язку із поверненням в порядку ЦПК України вищевказаної позовної заяви позивачу, він 20.03.2019 року звернувся із даною позовною заявою до Рахівського районного суду Закарпатської області вже в порядку КАС України, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції даного суду і вказана позовна заява була зареєстрована судом за вх. №1846/2019-Вх., та присвоєно єдиний унікальний номер справи 305/533/19.

Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 21.03.2019 року відмовлено у відкритті провадження у адміністративній справі за позовною ОСОБА_1 до Керівника Рахівської державної нотаріальної контори Пріц Олени Іванівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Білинська сільська рада про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії. Роз`яснено позивачу право на звернення до Рахівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою в порядку ЦПК України.

Також відповідно до даної ухвали суду про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі, її копію та позовну заяву зі всіма додатками до неї матеріалами були повернуті позивачу по справі і залишено в суді лише її копію.

Не погодившись із прийнятим судом рішенням, позивач оскаржив таке в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2019 року апеляційну каргу апелянта задоволено, ухвалу судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 21.03.2019 року у даній справі № 305/533/19 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до Закарпатського окружного адміністративного суду за предметною підсудністю.

Даною постановою суду також зазначено, що Закарпатському окружному адміністративному суду належить встановити обставини стосовно наявності чи відсутності публічно-правового спору у даних правовідносинах.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.09.2019 року судом відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на виконання вимог постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2019 року для встановлення обставин стосовно наявності чи відсутності публічно правового спору у даних правовідносинах.

У підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві та просив суд даний позов задовольнити повністю з мотивів неправомірності дій завідуючої Рахівської державної нотаріальної контори Пріц О.І. щодо ненадання вичерпної відповіді та переліку відповідних документів, які необхідно було надати позивачу для прийняття спадщини, а також зобов`язати успадкувати спадщину, яка належить заявнику ОСОБА_1 1956 р.н. згідно чинного законодавства від його покійної мами ОСОБА_2 1919 р.н. яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник відповідача проти задоволення даного позову заперечила з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся судом про дату час та місце судового розгляду даної справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для встановлення обставин стосовно наявності чи відсутності публічно правового спору у даних правовідносинах, суд приходить до наступних висновків.

Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України, в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом).

Статтею 2 КАС України визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, згідно з якою завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Справою адміністративної юрисдикції в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративного суду належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав вважати спір публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

При цьому слід мати на увазі, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправними дій завідуючої Рахівською державною нотаріальною конторою Пріц О.І. та зобов`язання успадкувати спадщину, яка належить заявнику ОСОБА_1 1956 р.н. згідно чинного законодавства від його покійної мами ОСОБА_2 1919 р.н. яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Одним з мотивів обґрунтування допущення відповідачем протиправних дій полягає у протиправності дій завідуючої Рахівської державної нотаріальної контори як спеціального суб`єкта щодо неналежного розгляду звернення позивача від 02.07.2018 року разом з доданими до нього додатковими матеріалами та не повідомлення позивачу переліку документів, які необхідно йому подати для успадкування спадщини, і як наслідок, неотримання позивачем спадщини, як спадкоємцю права на житловий будинок від померлої матері.

При цьому суд звертає увагу, що захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових відносин, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно вимог ст. 1217 Цивільного кодексу України визначено, що Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 вказаного вище кодексу визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно вимог ч.2,3 ст. 1225 Цивільного кодексу України чітко встановлено, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Аналіз вказаних статей Цивільного кодексу України свідчить про те, що законодавець не забороняє спадкування права на нерухоме майно з дотриманням норм Цивільного кодексу України.

У правовідносинах, пов`язаних із реалізацією права на спадщину, реалізується не публічний, а приватний інтерес.

Предметом однієї із позовних вимог в даній справі є майнова вимога позивача згідно якої позивач просить суд зобов`язати успадкувати спадщину, яка на думку позивача належить заявнику ОСОБА_1 1956 р.н. згідно чинного законодавства від його покійної мами ОСОБА_2 1919 р.н. яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за ним в порядку спадкування право власності на майно житловий будинок та земельну ділянку на якій такий розміщений.

Слід зазначити, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, або такий, що йому не суперечить. Спір є приватноправовим навіть, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно із ч. 1 ст. 15 Цивільний кодекс України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 Цивільний кодекс України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, вирішення спору в частині позовної заяви позивача щодо зобов`язання успадкувати спадщину, яка належить заявнику ОСОБА_1 1956 р.н. згідно чинного законодавства від його покійної мами ОСОБА_2 1919 р.н. яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за ним в порядку спадкування права власності на майно житловий будинок та земельну ділянку на якій такий розміщений не належить до юрисдикції адміністративних судів, яка встановлена статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України, і, відповідно, позов в цій частині позовних вимог не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 286/3516/16-ц.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до статті 183 частини 2 пункту 2 КАС України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до статті 238 частини 1 пункту 1 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч.1 ст. 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З огляду на викладене, порушені права і інтереси осіб підлягають захисту в порядку цивільного судочинства з урахуванням п.10 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, яка визначає одним із способів захисту цивільного права визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За приписами з ч. 1 ст. 23 Цивільного процесуального кодексу України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Відтак позовні вимоги позивача в частині зобов`язання успадкувати спадщину, яка на думку позивача належить заявнику ОСОБА_1 1956 р.н. згідно чинного законодавства від його покійної мами ОСОБА_2 1919 р.н. яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач має право звернутись до відповідного місцевого суду за правилами цивільного судочинства.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправними дій завідуючої Рахівської державної нотаріальної контори Пріц О.І. щодо ненадання вичерпної відповіді та переліку відповідних документів, які необхідно було надати позивачу для прийняття спадщини, суд приходить до переконання, що в даній частині позовних вимог слід продовжити судовий розгляд у зв`язку із тим, що протиправність дій завідуючої Рахівської державної нотаріальної контори підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки остання являється спеціальним суб`єктом публічно правових відносин в даній справі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст..238, 243,248, 256, 262 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до керівника Рахівської державної нотаріальної контори Пріц Олени Іванівни, третя особа - Білинська сільська рада в частині позовних вимог про зобов`язання керівника Рахівської державної нотаріальної контори Пріц Олену Іванівну успадкувати спадщину, яка належить заявнику ОСОБА_1 1956 р.н. згідно чинного законодавства від його покійної мами ОСОБА_2 1919 р.н. яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій завідуючої Рахівською державною нотаріальною конторою Пріц О.І. - продовжити судовий розгляд в даному судовому засіданні.

Роз`яснити позивачу, що дану справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачу, що в силу вимог ч.2 ст.239 КАС України, повторне звернення до Закарпатського окружного адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала в частині закриття провадження набирає законної сили в порядку встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала в частині продовження судового розгляду окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано судом 26.12.2019 року.

СуддяС.А. Гебеш