Справа № 200/385/19-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 р. Справа№200/385/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Рудь Т.В. розглянувши адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Донецькій області

до фізичної особи ОСОБА_1

про стягнення податкового боргу в розмірі 77253,29 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління ДФС у Донецькій області звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 77253,29 гривень з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що за відповідачем, обліковується заборгованість перед бюджетом в сумі 77253,29 гривень з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яка виникла внаслідок несплати податкового боргу за наступними податковими повідомленнями рішеннями форми «Ф»: від 24.04.2017 № 122380-13 на суму 37 381,01 грн.; від 24.04.2017 № 122379-13 на суму 1 739,04 грн; від 24.04.2017 № 122378-13 на суму 3 581,84 грн., від 24.04.2017 № 122377-13 на суму 3 314,09 грн.; від 12.02.2018 № 0-0502 на суму 831,78 грн.; від 12.02.2018 № 0-0502 на суму 26 041,92 грн.; від 12.02.2018 № 0-0502 на суму 1 539,2 грн.; від 12.02.2018 № 0-0502 на суму 807,68 грн. (податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, нежитлова нерухомість в м. Бахмут); від 24.04.2017 № 122381-13 на суму 296,33 грн.; від 12.02.2018 № 0-0531 на суму 1 720,4 грн. (податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, нежитлова нерухомість в Бахмутському районі).

Ухвалою від 10 січня 2019 року суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання було призначено на 28 січня 2019 року.

У зв`язку із неявкою відповідача у підготовчому судовому засіданні 28 січня 2019 року розгляд справи відкладено до 06 лютого 2019 року, з 06 лютого 2019 року на 25 лютого 2019 року.

25 лютого 2019 року від відповідача засобами електронного зв`язку до суду надійшло клопотання про відкладення засідання на іншу дату.

25 лютого 2019 року розгляд справи відкладено на 04 березня 2019 року.

04 березня (05 березня) 2019 року від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого відповідач не визнав позов позивача з підстав, визначених у відзиві.

04 березня 2019 року розгляд справи відкладено на 11 березня 2019 року.

Ухвалою від 11 березня 2019 року суд продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів та призначив по справі наступне підготовче засідання на 25 березня 2019 року

25 березня 2019 року розгляд справи відкладено на 09 квітня 2019 року.

Ухвалою від 09 квітня 2019 року суд зупинив провадження по справі до набрання рішення суду законної сили по справі № 200/4867/19-а, предметом розгляду якої було визнання протиправним та скасування податкових повідомленнь- рішеннь: від 24.04.2017 року № 122380-13 на суму 37 381,01 гривень; - від 24.04.2017 року № 122379-13 на суму 1 739,04 гривень; - від 24.04.2017 року № 122378-13 на суму 3 581,84 гривень; - від 24.04.2017 року № 122377-13 на суму 3 314,09 гривень; - від 24.04.2017 року № 122381-13 на суму 296,33 гривень; - від 12.02.2018 року № 0-0502 на суму 831,78 гривень; - від 12.02.2018 року № 0-0502 на суму 26 041,92 гривень; - від 12.02.2018 року № 0-0502 на суму 1 539,20 гривень; - від 12.02.2018 року № 0-0502 на суму 807,68 гривень; - від 12.02.2018 року № 0-0502 на суму 1 720,40 гривень.

Ухвалою від 03 грудня 2019 року суд поновив провадження у справі та призначив справу до розгляду на 17 грудня 2019 року. Крім того, суд замінив відповідача у справі з Головного управління ДФС у Донецькій області на Головне управління ДПС у Донецькій області (87500, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Італійська, будинок 59; ).

Ухвалою від 17 грудня 2019 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 24 грудня 2019 року.

24 грудня 2019 року від відповідача до суду надійшла заява, відповідно до якої останній зазначив, що нежитлова окремо розташована будівля філії міського центру культури та дозвілля,розташована за адресою м. Бахмут, вул. Миру (колишня Артема), будинок 3 власником якого є позивач повинна визначатися без урахування організаційно-правової форми власника та виду здійснення підприємницької діяльності. Звернув увагу, що зазначена будівля використовується для здійснення господарської діяльності відповідача (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 31 січня 2018 року по справі № К/9901/1438/17 № 822/2624/16).

Просив врахувати приписи пп. "є" п. 266.2.2 ст. 266 ПК України відносно нежитлової окремо розташованої будівля філії міського центру культури та дозвілля, яка розташована в місті Бахмут (колишній Артемівськ) Донецької області по вулиці Миру (колишня Артема), будинок №3, як будівля промисловості, не є об`єктом оподаткування та розглянути справу у відсутність відповідача.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідач є власником п`яти об`єктів нерухомості - чотири нежилих приміщення в місті Бахмут та одне нежиле приміщення в селище Хромове Бахмутського району Донецької області, що підтверджується витягами з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 21-28).

На підставі даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Артемівською ОДПІ сформовано та направлено на адресу відповідача наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 24.04.2017 року № 122380-13 на суму 37 381,01 гривень;

- від 24.04.2017 року № 122379-13 на суму 1 739,04 гривень;

- від 24.04.2017 року № 122378-13 на суму 3 581,84 гривень;

- від 24.04.2017 року № 122377-13 на суму 3 314,09 гривень;

- від 24.04.2017 року № 122381-13 на суму 296,33 гривень, якими позивачу визначено податкове зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік.

Крім того, 12.02.2018 року на підставі даних зазначених реєстрів Бахмутською ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області сформовано та направлені на адресу відповідача наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 12.02.2018 року № 0-0502 на суму 831,78 гривень;

- від 12.02.2018 року № 0-0502 на суму 26 041,92 гривень;

- від 12.02.2018 року № 0-0502 на суму 1 539,20 гривень;

- від 12.02.2018 року № 0-0502 на суму 807,68 гривень;

- від 12.02.2018 року № 0-0502 на суму 1 720,40 гривень, якими позивачу визначено податкове зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік.

Вищезазначені податкові повідомлення рішення повернуті податковому органу Укрпоштою з поміткою за закінченням терміну зберігання.

Позивач отримавши вищезазначені податкові повідомлення- рішення оскаржив їх до Донецького окружного адміністративного суду.

У відповідності до Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 червня по справі 200/4867/19 у позовних вимогах ОСОБА_1 (місце реєстрації відповідно паспорта громадянина України та місцезнаходження згідно даних з ЄДР: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Донецькій області (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, буд. 114, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень - від 24.04.2017 року № 122380-13 на суму 37 381,01 гривень; від 24.04.2017 року № 122379-13 на суму 1 739,04 гривень; від 24.04.2017 року № 122378-13 на суму 3 581,84 гривень; від 24.04.2017 року № 122377-13 на суму 3 314,09 гривень; від 24.04.2017 року № 122381-13 на суму 296,33 гривень; від 12.02.2018 року № 0-0502 на суму 831,78 гривень; - від 12.02.2018 року № 0-0502 на суму 26 041,92 гривень; від 12.02.2018 року № 0-0502 на суму 1 539,20 гривень; від 12.02.2018 року № 0-0502 на суму 807,68 гривень; від 12.02.2018 року № 0-0502 на суму 1 720,40 гривень було відмовлено.

Відповідач не погодився із зазначеним Рішенням суду та оскаржив його до Першого апеляційного суду. Ухвалою від 25 жовтня 2019 року по справі 200/4867/19 апеляційна скарга ОСОБА_1 повернута заявнику.

Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи № 71-VIII від 28.12.2014 року, запроваджено з 01.01.2015 року податок на майно, що відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 ст. 266 ПК України включає в себе, зокрема, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Статтею 10 ПК України встановлено перелік місцевих податків, в якому податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки прямо не передбачений.

Натомість, є податок на майно (підпункт 10.1.1 пункт 10.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено пунктом 7.1 статті 7 ПК України.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Таким чином, позивач у зв`язку з тим, що є власником п`яти об`єктів нежитлової нерухомості є платником податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Згідно з пп. 266.3.1 - 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до абзацу 7 підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

У відповідності до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Пунктом 56.18 ст. 58 ПК України встановлено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження (п. 57.3 ст. 57 ПК України).

Суми грошового зобов`язання визначені у податкових повідомленнях рішеннях: від 24.04.2017 року № 122380-13 на суму 37 381,01 гривень; від 24.04.2017 року № 122379-13 на суму 1 739,04 гривень; від 24.04.2017 року № 122378-13 на суму 3 581,84 гривень; від 24.04.2017 року № 122377-13 на суму 3 314,09 гривень; від 24.04.2017 року № 122381-13 на суму 296,33 гривень; від 12.02.2018 року № 0-0502 на суму 831,78 гривень; - від 12.02.2018 року № 0-0502 на суму 26 041,92 гривень; від 12.02.2018 року № 0-0502 на суму 1 539,20 гривень; від 12.02.2018 року № 0-0502 на суму 807,68 гривень; від 12.02.2018 року № 0-0502 на суму 1 720,40 гривень є узгодженими у судовому порядку.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення- рішення.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 30.06.2017 № 610 «Про затвердження Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків» (Далі - Порядок), який Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 липня 2017 р. за N 902/30770 визначено механізм формування, надсилання, вручення та відкликання податкових вимог органами доходів і зборів. Зокрема, у п. 2 вказано, що дія цього Порядку поширюється на платників податків, у яких виник податковий борг.

У зв`язку з несплатою з несплатою узгоджених податкових зобов`язань, ДПІ було сформовано податкову вимогу форми «Ф» від 14.09.2015 року № 776-25, яка направлена поштою на податкову адресу відповідача, та поштове відправлення повернене з відміткою відділення зв`язку з поміткою «За закінченням терміну зберігання».

Доказів оскарження вищезазначеної податкової вимоги як і доказів її відкликання сторонами до суду не надано.

Приписами пп. 87.1. - 87.2. ст. 87 ПК України передбачено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Відповідно до пп. 87.11. ст. 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Статтями 67 та 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною першою третьою статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача викладені у його заяві від 23.12.2019 року (надійшла до суду 24.12.2019 року) відносно нежитлової окремо розташованої будівлі філії міського центру культури та дозвілля, яка розташована в місті Бахмут (колишній Артемівськ) Донецької області по вулиці Миру (колишня Артема), будинок №3, як будівлі промисловості, яка не є об`єктом оподаткування з врахуванням приписів пп. "є" п. 266.2.2 ст. 266 ПК з посиланням на Постанову Верховного суду від 31 січня 2018 року по справі № К/9901/1438/17 № 822/2624/16) з огляду на нижчевикладене.

Підпункт «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідач зазначає, що вона була зареєстрована як платник єдиного податку (2 група) (фізична особа-підприємець) та використовує будівлю у власній господарській діяльності як об`єкт промисловості.

Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є зокрема те, що така умова як зв`язок об`єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами «е» та «і», на відміну від пункту «є». Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування («д»), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу («е»), сільськогосподарський товаровиробник («ж»), громадські організації інвалідів та їх підприємства («з»), релігійні організації («и»)), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання («ґ»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («і»), будівлі промисловості («є») тощо).

Буквальний аналіз пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як «будівлі промисловості промислових підприємств». При цьому законодавець використав прислівник «зокрема», який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб`єкта власності.

За положеннями підпункту 14.1.1291. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

Відповідно до пункту 5.3 статті 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Говорячи про промислове підприємство, необхідно зауважити, що в законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала дане поняття.

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530 (далі ДК 009:2010), економічна діяльність процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устатковання, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Промисловість в розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Положеннями статті 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство, це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Наведені положення дають суду підстави здійснити висновок, що застосування пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

В межах спірних відносин відсутні вищезазначені обов`язкові умови.

Відтак, об`єкт нерухомості (приміщення філії міського центру культури та дозвілля), який на праві власності належить відповідачу, навіть за наявності у нього статусу фізичної особи-підприємця, не підпадає під дію пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Цим пунктом не охоплюється нерухомість, яка використовується фізичною особою-підприємцем у власній господарській діяльності.

Зазначена позиція співпадає та позицією Верховного Суду, викладена у Постанові від 15 травня 2018 року по справі №806/2461/17 (адміністративне провадження №К/9901/27759/18).

Враховуючи викладене та те, що сума податкового боргу перед бюджетом в розмірі в розмірі 77 253,29 грн., самостійно відповідачем не сплачена, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Головного управління ДПС у Донецькій області до фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про стягнення податкового боргу на загальну суму 77 253,29 грн. - задовольнити.

Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 75 236,56 (сімдесят п`ять тисяч двісті тридцять шість грн. 56 коп.) з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами,які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, нежитлова нерухомість м. Бахмут (р/р 5015, код платежу: 18010300, отримувач: Бахмутське УК/м. Бахмут/18010300, банк отримувача: Казначейство України (САП), МФО 899998, ).

Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 2 016,73 грн. ( дві тисячі шістнадцять грн.73 коп.) з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості,нежитлова нерухомість Бахмутський район (р/р 5149, код платежу: 18010300, отримувач: Бахмутське УК/м. Бахмут/18010300, банк отримувача: Казначейство України (САП), МФО 899998, ).

Повний текст рішення складено та підписано 26 грудня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О.М. Кониченко