Справа № 804/3362/18
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 804/3362/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Адвоката Вадима Меламеда, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2018 року (суддя 1-ї інстанції Кадникова Г.В.) у справі №804/3362/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком з 18.10.2017 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.10.2017 року представником позивача подано до Криворізького південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області особисту заяву позивача про призначення пенсії (вх. №В-256 від 18.10.2017 року), нотаріально посвідчену та апостильовану. Проте листом №М-256 від 30.10.2017 року Криворізьке південне об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області відмовило позивачу у призначенні пенсії з підстав ненадання оригіналів документів доданих до заяви про призначення пенсії. Крім того, листом від 22.01.2018 року №В-20 Криворізьке південне об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області повідомило, що позивач на обліку не перебуває і пенсію не отримує, також в архівних пенсійних справах ОСОБА_1 не значиться. Тому долучити до заяви для призначення пенсії довідки про заробітну плату від 08.11.2017 року №539, 540, 541, 542 неможливо. Позивач не погоджується із зазначеною відмовою відповідача, яка викладена у листі, вважає, що має право на призначення пенсії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норма матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що позивач є громадянином України, на час звернення за призначенням пенсії вік ОСОБА_1 склав 75 років, страховий стаж згідно записам у трудовій книжці склав 24 роки та відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вона набула право на признання пенсії за віком. Позивач не має місця реєстрації на території України, водночас діючим законодавством та нормативними актами не вирішено питання порядку звернення громадян, які постійно проживають за межами України.

В оскаржуваному рішенні суд зазначив, що позивачем не дотримано встановленого порядку звернення. Позивач звернувся з порушенням Порядку № 22-1, тобто позивач не надав доказів підтвердження звернення до пенсійного органу саме з оригіналами необхідних документів, а також не надав законодавчо визначені оригінали документів, які необхідні для призначення пенсії. Однак, відповідачу разом з особистою заявою позивача про призначення пенсії були надані всі необхідні оригінали документів для огляду та засвідчення копій. Крім того, зазначено, що всі надані документи засвідчені нотаріусом в Державі Ізраїль, підпис та повноваження якого у свою чергу підтверджена печаткою апостиль відповідно до Гаазької конвенції, до якої Україна приєдналася 23.12.2003 року.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

Представник позивача подав відповідь на відзив відповідача, в якому представник позивача просить задовольнити вимоги позивача в повному обсязі та зазначає, що поданий відзив на апеляційну скаргу, жодним чином не спростовує вимоги апеляційної скарги, а лише вказує на його обґрунтованість.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий 10.03.2008 року, органом 2ІSR, ІПН НОМЕР_2 .

До 30.03.1997 року мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в ОСОБА_2 з 11.02.2008 року.

06.10.2017 року ОСОБА_1 через представника за довіреністю звернулася до Пенсійного фонду України із заявою вих.№1593 (вх. №14964/В-11 від 11.10.2017 року) щодо передачі заяви про призначення пенсії уповноваженому територіальному органу для розгляду по суті.

Листом від 13.10.2017 року №14964/В-11 направлено заяву про призначення пенсії позивачу з додатками до Криворізького південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області.

18.10.2017 року представником позивача подано до Криворізького південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області особисту заяву позивача про призначення пенсії (вх. №В-256 від 18.10.2017 року), нотаріально посвідчену та апостильовану.

Листом №М-256 від 30.10.2017 року Криворізьке південне об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області відмовило позивачу у призначенні пенсії з підстав ненадання оригіналів документів доданих до заяви про призначення пенсії.

Крім того, листом від 22.01.2018 року №В-20 Криворізьке південне об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області повідомило, що позивач на обліку не перебуває і пенсію не отримує, також в архівних пенсійних справах ОСОБА_1 не значиться. Тому долучити до заяви для призначення пенсії довідки про заробітну плату від 08.11.2017 року №539, 540, 541, 542 неможливо.

Позивач не погодившись із фактичною відмовою пенсійного органу України у призначенні позивачу пенсії за віком, як особі, яка проживає за кордоном, звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Враховуючи, що позивачам пенсія на території України не призначалась та не виплачувалась, позивачем не надано доказів підтвердження звернення до пенсійного органу саме з оригіналами необхідних документів, а також відсутні законодавчо визначені оригінали документів необхідні для призначення пенсії, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У ст. 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

При цьому, Конституційний суд України в рішенні від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009, визнаючи неконституційними положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнав вказані норми неконституційними і, зокрема зазначив, що ними держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Отже, виходячи із правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, а відповідно і наявністю в особи реєстрації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Згідно з пунктом 2.23 Порядку № 22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Згідно з пунктом 2.9. Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 18.10.2017 року до відповідача разом з особистою заявою позивача, з нотаріально завіреним підписом, про призначення пенсії представником позивача були подані необхідні документ, що підтверджується вхідним штампом Відповідача від 18.10.2017 року на супровідному листі (додаток №10 до апеляційної скарги), а саме: нотаріально засвідчену копію довіреності представників; нотаріально засвідчену та апостильовану копію паспорту для виїзду за кордон Вільховецької ОСОБА_3 ; нотаріально засвідчену копію ІПН ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчену копію трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 63-66 Т1)

Всі зазначені документи 18.10.2017 року були прийняті, що підтверджується підписом працівника відповідача на супровідному листі (додаток № 10 до апеляційної скарги).

Повертаючи представнику позивача без розгляду заяву про призначення пенсії за віком, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у листі про це від 30.10.2017 року зазначено, що представником позивача під час звернення до пенсійного органу було надано копії документів, замість оригіналів, чим порушено «Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №1566/11846 від 27.12.2005 року, а саме: не були надані оригінали документів про стаж, вік та місце проживання (реєстрації) особи. Також відповідачем у зазначеному листі вказано про відсутність підстав в прийомі документів для призначення пенсії ОСОБА_1 та винесення відповідного рішення щодо призначення або відмови в призначенні пенсії.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Пунктом 4.3 зазначеного Порядку встановлено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно з пунктом 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Відповідно до пункту 4.10 Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.

Отже, приписами Порядку № 22-1 встановлено, що за результатами розгляду заяви про призначення пенсії та поданих документів пенсійний орган може прийняти одне з двох рішень - про призначення або про відмову в призначенні пенсії.

Повернення заявнику заяви без розгляду Порядком № 22-1 не передбачено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає такі дії відповідача протиправними.

Доводи відповідача, з якими погодився і суд першої інстанції, щодо подання позивачем заяви в порушення норм Постанови Пенсійного фонду України «Деякі питання впровадження електронних пенсійних справ на базі централізованих інформаційних технологій» від 14 грудня 2015 року № 25-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28 грудня 2015 року за № 1645/2809, є на переконання колегії суддів апеляційного суду помилковими, оскільки підставою для залишення заяви позивача без розгляду інші, відповідно до листа відповідача.

Крім того, вказана Постанова встановлює можливість звернення про призначення пенсії особами, які проживають (зареєстровані) в певних адміністративно-територіальних одиницях, незалежно від території обслуговування таких органів, та враховуючи, що позивач до виїзду до держави Ізраїль проживала у м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, звернулась до органу пенсійного фонду Криворізького південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, а отже в межах адміністративно-територіальної одиниці.

Колегія суддів також зазначає, що по суті Порядок № 22-1 взагалі не визначає алгоритму дій особи, яка проживає за межами України і не має в останній постійного місця проживання та реєстрації. Проте, це не може бути підставою для позбавлення особи взагалі права на пенсійне забезпечення.

З цього приводу апеляційний суд зазначає, що відсутність законодавчо визначеного порядку подання громадянами України заяв про призначення пенсії у випадку постійного проживання поза межами України, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Правова позиція з цього питання викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2019р. справа №804/3646/18.

Як зазначалось вище, відповідачем не відмовлялось позивачу у призначенні пенсії та не поверталась заява без розгляду з підстав відсутності реєстрації в Україні, проте такі доводи висловлені у відзиві на апеляційну скаргу, у зв`язку з чим з метою унеможливити відмову позивачу в призначенні пенсії за віком при повторному розгляді заяви з цих підстав, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність місця реєстрації позивача в Україні не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 березня 2019 року (справа № 752/10522/16-а).

Враховуючи, що відповідачем не було прийнято рішення за результатами розгляду заяви представника позивача про призначення пенсії, у відповідності до норм чинного законодавства, та з урахування заявленої позовної вимоги позивача, колегія суддів вважає, задовольнити в цій частині позов частково та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не вирішення питання про призначення пенсії за віком.

Також є недоведеною обставиною подання такої заяви без оригіналу довіреності та оригіналів інших документів, перелік якої зазначено у заяві, оскільки заявницею визначено подання саме документів, а не їх копій, позначок або актів пенсійного органу про зворотне не зазначено.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів колегія суддів вважає, що такі розрахунки повинні бути проведені пенсійним органом та викладені належним чином. Без наявності спору в цій частині неможливо прийняти рішення, оскільки відповідачем повернуто заяву про призначення пенсії без розгляду та відсутнє рішення відповідача в якому б було визначено трудовий стаж позивача.

При цьому питання наявності у позивача достатнього стажу для призначення пенсії, предметом розгляду та дослідження органом ПФУ не було, у зв`язку з чим суд не може підміняти собою компетентний орган в питанні обчислення стажу позивача та самостійно обчислювати цей стаж без наявності на даному етапі спору про це, оскільки зазначене буде втручанням в діяльність органу державної влади, до компетенції якого ці повноваження безпосередньо відносяться. Суд може перевірити наявність у особи достатнього стажу для призначення певного виду пенсії лише після того, як такий стаж буде перевірений пенсійним органом і з цього приводу останнім буде прийнято відповідне рішення.

Отже, в цій частині позов також підлягає частковому задоволенню, а належним способом захисту прав та інтересів позивача є зобов`язання відповідача розглянути заяву представника позивача про призначення пенсії за віком з прийняттям відповідного рішення і з урахуванням висновків суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає необхідним позов задовольнити частково, визнати протиправними дії відповідача щодо повернення без розгляду листом заяви представника позивача про призначення пенсії за віком і зобов`язати відповідача розглянути таку заяву з урахуванням викладених у цій постанові висновків суду та прийняттям відповідного рішення по суті заяви про призначення пенсії за віком або про відмову в призначенні такої пенсії.

Отже, судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального і порушені норми процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів керується приписами статті 139 КАС України .

Згідно матеріалів справи, позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову до суду першої інстанції 704,80грн та судового збору за подачу апеляційної скарги - 1057,20грн, всього на суму 1762грн, проте оскільки позов підлягає частковому задоволенню, 881грн підлягають відшкодуванню.

Оскільки справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України є справою незначної складності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

На підставі викладеного, керуючись статтями ст. 308, 311, 315, ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Адвоката Вадима Меламеда, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2018 року у справі №804/3362/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо повернення без розгляду листом від 30.10.2017 року № М-256 заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 жовтня 2017 року про призначення пенсії за віком з прийняттям відповідного рішення із урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (іпн: НОМЕР_2 ) судові витрати за подачу адміністративного позову та апеляційної скарги в розмірі 881 гривень (вісімсот вісімдесят одна гривня) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ().

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 24 грудня 2019року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак