Справа № 360/2713/19
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року справа №360/2713/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Біловодського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року у справі № 360/2713/19 (головуючий І інстанції О.В. Ірметова) за позовом ОСОБА_1 до Біловодського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати пенсії позивачу з 25.03.2019 по 31.05.2019;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу заборгованість з пенсії за віком з 25.03.2019 по 31.05.2019;

- визнати протиправним зменшення трудового стажу роботи позивачу управлінням на два роки вісім місяців та 22 дні (з 38 років 04 місяців 29 днів до 35 років 08 місяців 07 днів);

- зобов`язати відповідача перерахувати позивачу розмір пенсії на підставі трудового стажу роботи, який складає 38 років 04 місяців 29 днів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є пенсіонер за віком, з 25.03.2019 перебуває на обліку в Біловодському об`єднаному управлінні ПФУ Луганської області, де йому нарахували пенсію за віком у розмірі 2339,97 грн, яку не виплачують упродовж трьох місяців: з березня 2019 року по травень 2019 року.

Щодо припинення виплати пенсії зазначив, що управлінням 25.03.2019 року прийнято рішення про призначення пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, проте, виплату пенсії буде проведено 20 червня 2019 року на підставі рішення №155 від 13.05.19 комісії з питань призначення соціальних виплат ВПО.

Крім того, відповідач при розрахунку пенсії, протиправно зменшив його загальний стаж роботи на два роки вісім місяців та 22 дні, оскільки згідно трудової книжки він складає 38 років 04 місяці 29 днів. При цьому, відповідач пояснив, що до розрахунку пенсії не враховані періоди роботи з 04.01.1980 по 21.05.1980 у зв`язку з тим, що у трудовій книжці у підставі на відрахування з курсів не вказано номера наказу та якою датою складено наказ, що не відповідає інструкції ведення трудових книжок.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо не виплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 25 березня 2019 року по 31 травня 2019 року.

Зобов`язано Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 25 березня 2019 року по 31 травня 2019 року.

Визнано протиправною бездіяльність Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо зменшення трудового стажу ОСОБА_1 .

Зобов`язано Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області провести відповідний перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі трудового стажу, який складає 38 років 04 місяці 20 днів, з дати призначення ОСОБА_1 пенсії.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Судом першої інстанції помилково збільшено період проходження військової служби позивача на 3 дні, а саме визначено період проходження служби з 12.11.1976 року по 11.12.1978 року (02 р. 00м. 29 дн.). Разом з тим, згідно військового квитка позивача період проходження військової служби з 12.11.1976 року по 07.12.1978 року (02 р. 00м. 26 дн.).

Період роботи позивача з 04.01.1980 р. 0 21.05.1980 р. до розрахунку пенсії не враховано, оскільки у трудовій книжці у підставі на відрахування з курсів не вказано номера наказу та якою датою складено наказ, що не відповідає інструкції ведення трудових книжок.

Стосовно періодів з 14.03.1983р. по 26.09.2005 р., з 20.08.2007 р. по 29.12.2011 р. , та з 30.12.2011 р. по 20.03.2017 р., суд першої інстанції врахував періоди повністю, згідно записів у трудовій книжці позивача. Разом з тим, зарахування до загального стажу позивача з 1999 року відбувалось на підставі Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Пенсійним фондом не враховано до стажу позивача періоди, за які відсутні відомості про сплату страхових внесків.

Судом першої інстанції безпідставно визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо зменшення трудового стажу, а також щодо не виплати позивачу заборгованості з пенсії за період з 25 березня 2019 року по 31 травня 2019 року.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

25 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Біловодського ОУПФУ Луганської області з заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 106-107). На зворотньому боці заяви про призначення пенсії міститься запис відповідно до якого позивач повідомлений про те, що періоди роботи з 04.01.1980 по 21.05.1980 та період з 01.01.2003 по 31.12.2003 не буде враховано до розрахунку пенсії у зв`язку з неможливістю надати підтверджуючих документів (а.с. 6, 62, 106 зворотній бік).

Рішенням Біловодського ОУПФУ Луганської області від 25.03.2019 №48 призначено ОСОБА_1 пенсію за віком із розрахунку страхового стажу роботи 35 років 08 місяців 07 днів (а.с. 88-89, 109-110).

Листом Біловодського ОУПФУ Луганської області №167/6-14 було надано відповідь на звернення позивача від 07.05.2019, в обґрунтування якої зазначено, що загальний стаж роботи позивача складає 35 років 08 місяців 07 днів. До розрахунку пенсії не враховано періоди роботи: з 04.01.1980 по 21.05.1980 у зв`язку з тим, що у трудовій книжці у підставі на відрахування з курсів не вказано номера наказу та якою датою складено наказ, що не відповідає інструкції ведення трудових книжок, та період роботи з 01.01.2003 по 31.12.2003 у зв`язку з тим, що у записах трудової книжки міститься запис про реорганізацію підприємства, а згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (ОК-5) зміни відсутні (а.с. 65). Заборгованість з 25.03.2018 по 31.05.2019 буде нарахована на відомість поточних боргів, за умови фінансування буде виплачена у червні 2019 року (а.с. 65).

В подальшому рішенням Біловодського ОУПФУ Луганської області № 48 перераховано розмір пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з уточнення даних ЕПС, та враховано зазначені вище періоди роботи з 01.01.2003 по 31.12.2003 (а.с. 91-93).

Після перерахунку пенсії розрахований відповідачем трудовий стаж позивача склав 36 років 08 місяців 07 днів (а.с. 93).

Довідкою Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 02.10.2019 №5610/03-18 підтверджено, що у ОСОБА_1 сума заборгованості з виплати йому пенсії складає 5439,00 грн (а.с. 117).

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність, оскільки при розгляді заяви позивача про призначення пенсії йому не було зараховано періоди роботи за відсутності підстав, визначених законом.

Оцінка суду.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 за № 1788-XIІ.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України Про пенсійне забезпечення, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 7 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Згідно із статтею 12 Закону України Про пенсійне забезпечення, право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Відповідно до статей 80, 81 Закону України Про пенсійне забезпечення заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до зазначених у статті 81 цього Закону органів за місцем проживання заявника.

Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Судами встановлено, що позивач після досягнення необхідного віку та стажу роботи для призначення пенсії за віком звернувся до відповідача з відповідною заявою про призначення пенсії (а.с. 106-107).

Відповідачем пенсію позивачу було призначено, та в подальшому зроблено її перерахунок, у зв`язку з зарахуванням раніше не врахованого при розрахунку пенсії стажу роботи позивача в період з 01.01.2003 по 31.12.2003.

При цьому, пенсійним органом не враховано період роботи позивача з 04.01.1980 по 21.05.1980, у зв`язку з тим, що у трудовій книжці в підставі відрахування з курсів не вказано номера наказу та якою датою складено наказ.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Порядок ведення трудових книжок визначається наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція № 58).

Згідно з п.п. 2.3, 2.4 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Копія трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 свідчить, що записи щодо періоду роботи позивача в Ровеньківській автоколоні № 2185, виконано відповідно до вимог Інструкції № 58, тобто акуратно, кульковою ручкою, у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону, зазначені, записи містять необхідну інформацію про характер виконуваної позивачем роботи, запис про зарахування містить посилання на відповідний наказ, на підставі якого зараховано учнем водія автомобіля третього класу. Запис про закінчення курсів водіїв третього класу внесено на підставі виданого позивачу посвідчення водія.

Відповідно до посвідчення водія ОСОБА_1 21.05.1980 він здобув право на керування транспортними засобами категорії С (третього класу).

Таким чином, трудовою книжкою, та відповідними доказами підтверджено період роботи позивача в якості учня водія автомобіля третього класу в Ровеньківській автоколоні № 2185 у період з 04.01.1980 по 21.05.1980.

Відповідно до п.п. 2.6.-2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Відповідно до абз. 2 п. 6.1 Інструкції № 58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Враховуючи викладене, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на особисті права такого робітника, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 загальний трудовий стаж позивача складає:

- з 01.07.1976 по 02.11.1976 - вагонне депо Щетово (00 років 04 місяці 01 день);

- з 12.11.1976 по 11.12.1978 - строкова служба в Радянській армії (02 роки 00 місяців 29 днів);

- з 20.02.1979 по 01.12.1979 Шахта ім. М.В. Фрунзе (00 років 09 місяців 11 днів);

- з 04.01.1980 по 21.05.1980 учнем водія автомобіля третього розряду в Ровеньківській автоколонні № 2185 (00 років 04 місяців 17 днів);

- з 29.05.1980 по 10.02.1983 після закінчення курсів працював в Ровеньківській автоколонні №2185 (02 роки 08 місяців 11 днів);

- з 14.03.1983 по 26.09.2005 Ровеньківська автобаза в/о Ровенькиантрацит, яке в подальшому реорганізовано в відокремлений підрозділ Автобаза ДП Ровенькиантрацит (22 роки 06 місяців 12 днів);

- з 20.08.2007 по 29.12.2011 відокремлений підрозділ Ровеньківське вантажно-транспортне управління ДП Ровенькиантрацит (04 роки 04 місяці 09 днів);

- 30.12.2011 по 20.03.2017 - відокремлений підрозділ Ровеньківське вантажно-транспортне управління ТОВ ДТЕК Ровенькиантрацит (05 років 03 місяці 20 днів).

Таким чином судом встановлено, що загальний трудовий стаж ОСОБА_1 складає 38 років 04 місяці 20 днів.

Є неприйнятним посилання апелянта, що судом першої інстанції помилково збільшено період проходження військової служби позивача на 3 дні, оскільки судом визначено до врахування у стаж позивача періоди роботи з 04.01.1980 по 21.05.1980, з 20.02.1979 року по 14.11.1979 року, та з 21.02.2107 року по 20.03.2017 року, а не період проходження позивачем військової служби.

Суд не приймає доводи відповідача в підтвердження правомірності відмови позивачу в зарахуванні стажу, що підприємствами не сплачено страхові внески за спірні періоди часу, оскільки позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством щодо сплати страхових внесків.

Стосовно несплати заборгованості з виплати пенсії позивачу за період з 25.03.2019 по 31.05.2019, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 визначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Суд не приймає посилання відповідача на певний перелік постанов Кабінету Міністрів України, які на його переконання повинні бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

З огляду на викладене, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, відтак, посилання відповідача на положення підзаконних нормативно-правових актів є необґрунтованим.

З огляду на вище викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що здійснивши нарахування позивачу пенсії за період з 25.03.2019 по 31.05.2019, відповідач безпідставно, всупереч вимог статті 46 Закону № 1058-IV, не виплатив позивачу таку пенсію.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено п. 3, п. 8, ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи.

Згідно з п.2 ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Біловодського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року у справі № 360/2713/19 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року у справі № 360/2713/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 24 грудня 2019 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 24 грудня 2019 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв