Справа № 420/5073/19
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5073/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового засідання Іщенко С.О.,

за участю:

військової частини НОМЕР_1 Хатунцевої І.В. (згідно довіреності),

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
28 серпня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року судом даний позов залишено без руху та надано позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

09 вересня 2019 року за вх.№32163/19 позивач надав до суду заяву з належним чином оформленою позовною заявою (у двох примірниках), в якій позовні вимоги викладені в такій редакції:

1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 31 жовтня 2016 року (по день виключення із списків особового складу військової частини);

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 1 листопада 2016 року по 31 жовтня 2017 року (по день виключення із списків особового складу військової частини);

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 31 жовтня 2016 року (по день виключення із списків особового складу військової частини);

4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з І листопада 2016 року по 31 жовтня 2017 року (по день виключення із списків особового складу військової частини);

5. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасно виплачену йому індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по день фактичної виплати суми індексації грошового забезпечення;

6. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасно виплачену йому індексацію грошового забезпечення за період з 1 листопада 2016 року по день фактичної виплати суми індексації грошового забезпечення.

11 вересня 2019 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (вх.№32163/19), відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та 31.10.2016 року був виключений із списків особового складу та всіх видів забезпеченням в зв`язку з переведенням для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 , однак йому за період з 1 січня 2016 року по 31 жовтня 2016 року (по день виключення із списків особового складу військової частини) не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення. З 01.11.2016 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та 31.10.2017 року був виключений із списків особового складу та всіх видів забезпеченням в зв`язку зі звільненням з військової служби в запас, однак йому за період з 1 листопада 2016 року по 31 жовтня 2017 року (по день виключення із списків особового складу військової частини) не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення. Листами від 06.06.2019 року за вих. № 1046 та від 31.05.2019 року за вих. № 1/3073 позивачу було відмовлено в нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення з огляду на фінансування витрат на індексацію грошового забезпечення. Позивач вважає дії відповідачів протиправними та такими, що порушують встановлене статтею 43 Конституції України право позивача на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Зазначає, що позивач має право на отримання компенсації за несвоєчасно виплачену йому індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по день фактичної виплати суми індексації грошового забезпечення.

30 вересня 2019 року до суду від військової частини НОМЕР_1 надійшов за вх.№35387/19 відзив на позов, у якому відповідач зазначає, що відповідно до п. 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 проведення індексації грошових доходів населення здійснюються у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Вищезазначений Порядок № 1078 не передбачає механізм виплати сум індексації у поточному році за минулі періоди. Враховуючи зазначене, виплата сум індексації грошового забезпечення має здійснюватись у межах коштів установ та організацій, передбачених на ці цілі. В 2016 році відбулося збільшення грошового забезпечення військовослужбовців. В зв`язку з цим, на виконання вимог телеграми Міністра оборони України від 31.12.2015 року № 248/3/9/1/1150 щодо збільшення грошового забезпечення військовослужбовців, Департаментом фінансів Міністерства оборони України були доведені до військових частин (установ, організацій) роз`яснення від 04.01.2016 року № 248/3/9/1/2 згідно яких, у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (із змінами), згідно яких індексацію грошового забезпечення військовослужбовців слід не нараховувати до окремого роз`яснення. За службовим листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 26.03.2018 № 248/1485 підтверджується, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового Забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року - лютому 2018 у Міноборони не було, а також віддано вказівки про проведення виплат індексації починаючи з квітня 2018 року. Позивач зазначає, що в даному випадку відсутні підстави для визнання дій військової частини НОМЕР_1 по невиплаті індексації грошового забезпечення протиправними, оскільки військова частина НОМЕР_1 відповідно до Інструкції №260 виконувала роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року № 248/3/9/1/2, в якому було зазначено про не нарахування індексації грошового забезпечення.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 08 жовтня 2019 року визначено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії проводити за правилами загального позовного провадження.

24 жовтня 2019 року ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 26 листопада 2019 року закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії та призначено справу №420/5073/19 до судового розгляду по суті.

12 грудня 2019 року до суду від військової частини НОМЕР_2 за вх.№47242/19 надійшов відзив на позов, у якому відповідач зазначає, що індексація грошового забезпечення не може вважатися тією складовою грошового забезпечення, в розумінні статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так як вона не є постійною та сталою величиною, яка не змінюється, має несистематичний характер, оскільки індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, що виключає можливість включення її до складу грошового забезпечення, яким забезпечується військовослужбовець, звільнений з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини. Позивач у позовній заяві не довів, що грошове забезпечення з урахуванням підвищення (надбавки, премії), яке він отримував з січня 2016 року по час звільнення зі служби, не перевищувало суму індексації, та відповідно були підстави для нарахування індексації з метою забезпечення його достатнього життєвого рівня, що є завданням індексації грошових доходів населення. Відповідно до роз`яснення Міністерства соціальної політики України вхідний від 08.08.2017 № 13700/з та від 08.08.2017 № 78/0/66-17 механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України у січні 2016 року - лютому 2018 року у Міністерства оборони України не було.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судове засідання позивач та представник військової частини НОМЕР_2 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином та своєчасно.

Представник військової частини НОМЕР_1 у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Дослідивши подані до суду документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як стверджується позивачем та не заперечується відповідачами, ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та 31.10.2016 року був виключений із списків особового складу та всіх видів забезпеченням в зв`язку з переведенням для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

З 01.11.2016 року ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та 31.10.2017 року був виключений із списків особового складу та всіх видів забезпеченням в зв`язку зі звільненням з військової служби в запас.

22 травня 2019 року позивачем було подано до військової частини НОМЕР_1 заяву (а.с.13), в якій просив нарахувати йому індексацію за період з 01.01.2016 року по 31.10.2016 року.

У відповідь на вищевказану заяву (вхід. №К-01/5 від 31.05.2019 року), військова частина НОМЕР_1 направила позивачу листа від 06.06.2019 року №1046 (а.с.15), у якому посилаючись на ч.1 ст.9, абз.2 ч.3 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, ст.51 Бюджетного кодексу України, п. 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 зазначає, що «…Військова частина НОМЕР_1 повністю фінансується з Державного бюджету України, джерелом коштів для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та проведення індексації грошового забезпечення є виключно Державний бюджет України. При цьому, Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» виплата індексації не передбачалась.

Крім того, телеграмою директора Департаменту фінансів від 26.03.2018 № 248/1485 роз`яснено, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року - лютому 2018 року у Міністерстві оборони не було.

Таким чином, у військової частини НОМЕР_1 немає законних підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 31 жовтня 2016 року…».

Також позивачем було подано до військової частини НОМЕР_2 заяву від 21.05.2019 року (а.с.13), в якій просив нарахувати йому індексацію за період з 01.11.2016 року по 31.10.2017 року.

У відповідь на вищевказану заяву (вхід.№751/К від 28 травня 2019 року), військова частина НОМЕР_2 направила позивачу листа від 31.05.2019 року №1/3073 (а.с.15), у якому зазначає, що «…Правила індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. №1078 (далі - Порядок).

Відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», пункту 6 Порядку, індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів.

Зазначене підтверджено роз`ясненнями Міністерства соціальної політики України від 16.04.2015 № 10685/0/14-15/10 (Додаток 1), від 09.06.2016 № 252/10/136-16 (Додаток 2), вхідний від 08.08.2017 №13700/з (Додаток 3) та від 08.08.2017 №78/0/66-17 (Додаток 4).

Водночас, відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України (вхідний від 08.08.2017 №13700/з та від 08.08.2017 №78/0/66-17) механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає.

У межах наявного фінансового ресурсу Міністерства оборони за листопад 2016 - жовтень 2017 року фінансування витрат на індексацію грошового забезпечення військовослужбовців не здійснювалось.

Враховуючи викладене, виплата індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2016 по 31.10.2017 не проводилась, підстав для її нарахування і виплати за вказаний період немає».

Судом встановлено та не заперечується сторонами, а також як вбачається з інформації військової частини НОМЕР_1 (а.с.19, 101) за період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2017 року ОСОБА_1 індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 31.10.2017 року, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано, зокрема, але не виключно Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України 1078 від 17.07.2003 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з ст.ст.1,2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями них прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.

Згідно з положеннями ст. 8 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо: індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон №1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з положеннями ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно з ч.1 ст. 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Згідно ст.5 Закону № 1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно ч.2 ст.6 Закону № 1282-ХІІ порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України 1078 від 17.07.2003 року (далі - Порядок №1078).

Згідно з п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно з п.4 цього Порядку, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку №1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці.

Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

При цьому нормами Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Пунктом 6 Порядку № 1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації.

Згідно з п.14 Порядку № 1078 роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.

Суд зазначає, що в роз`ясненнях Мінсоцполітики № 10685/0/14-15/10 від 16.07.2015 року (а.с.16), № 252/10/136-16 від 09.06.2016 року (а.с.16 зворот), №13700з від 08.08.2018 року (а.с.17) № 78/0/66-17 від 08.08.2017 року (а.с.17 зворот) зазначено, що проведення індексації грошових доходів, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, тобто у межах коштів, передбачених на ці цілі.

Відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України вхідний від 08.08.2017 № 13700/з та від 08.08.2017 №78/0/66-17 механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року - лютому 2018 року у Міноборони не було.

Підставою для не нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.10.2016 року військова частина НОМЕР_1 також вказує роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 23.03.2018 року №248/1485, в якому зазначено, що індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів.

Щодо посилання на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 23.03.2018 року №248/1485, суд зазначає наступне.

Законом України «Про Збройні Сили України» визначено, що правовою основою діяльності Збройних Сил України (до структури яких входять, в тому числі, військові частини) є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», статути Збройних Сил України, інші закони України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України, міжнародні договори України, що регулюють відносини в оборонній сфері.

З огляду на викладене, відповідач має діяти відповідно до закону, який має вищу юридичну силу, а тому суд критично ставиться до посилання відповідача на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 23.03.2018 року №248/1485 як на підставу для невиплати індексації грошового забезпечення позивача.

Водночас, відмова у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення з посиланням на лист директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України є протиправною, оскільки відповідно до Порядку № 1078 роз`яснення щодо його застосування надає Мінсоцполітики, а також, право позивача на нарахування та отримання індексації грошового забезпечення гарантується Законом, у зв`язку з чим лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України, на який посилається відповідач, не є нормативно-правовим актом та не може застосовуватися відповідачем як передбачене Порядком роз`яснення, оскільки його видано не Мінсоцполітики.

Суд не приймає до уваги посилання на відсутність роз`яснення щодо застосування Порядку №1078 та механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди, оскільки це посилання є порушенням суб`єктом владних повноважень принципу захисту обґрунтованих сподівань (reasonable expectations), який тісно пов`язаний із принципом юридичної визначеності (legal certainty), і є невід`ємним елементом принципу правової держави та верховенства права.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

У рішенні Конституційного суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013 зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. В аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Разом з цим, суд звертає увагу, що відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, суд зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Вказані висновки узгоджуються з висновками, викладеними Верховним судом у постанові від 19.07.2019 року по справі №240/4911/18.

Щодо посилання військової частини НОМЕР_2 на те, що позивач не довів, що грошове забезпечення з урахуванням підвищення (надбавки, премії), яке він отримував з січня 2016 року по час звільнення зі служби, не перевищувало суму індексації, суд зазначає, що не приймає таке до уваги та не надає йому оцінку, оскільки таке не було підставою для відмови позивачу у виплаті індексації згідно листів від 06.06.2019 року за вих. № 1046 та від 31.05.2019 року за вих. № 1/3073.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачами протиправно не було здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , а відтак вимоги позивача щодо: визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2016 року (по день виключення із списків особового складу військової частини) та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2016 року (по день виключення із списків особового складу військової частини); визнання протиправною бездіяльність та військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 листопада 2016 року по 31 жовтня 2017 року (по день виключення із списків особового складу військової частини) та зобов`язання військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 листопада 2016 року по 31 жовтня 2017 року (по день виключення із списків особового складу військової частини) є обґрунтованими та доведеними, а отже підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасно виплачену йому індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по день фактичної виплати суми індексації грошового забезпечення та військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасно виплачену йому індексацію грошового забезпечення за період з 1 листопада 2016 року по день фактичної виплати суми індексації грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання порядку нарахування та виплати громадянам компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати врегульовано Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 3 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до статті 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Аналогічні вимоги містяться в Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов:

- нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії);

- порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

- затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

- зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги;

- доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Таким чином, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що вимога позивача щодо зобов`язання виплатити йому компенсацію за несвоєчасно виплачену йому індексацію грошового забезпечення є передчасною, оскільки індексація грошового забезпечення позивачу станом на момент звернення до суду та прийняття даного рішення нарахованою та виплаченою з порушенням строків не була, позивач у своїх заявах до відповідачів з такими вимогами не звертався, а відтак у її задоволенні слід відмовити.

Решта доводів та заперечень відповідача у заявах по суті справи висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, враховуючи вищевикладене, оцінивши надані до суду докази суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2016 року (по день виключення із списків особового складу військової частини).

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 листопада 2016 року по 31 жовтня 2017 року (по день виключення із списків особового складу військової частини).

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2016 року (по день виключення із списків особового складу військової частини).

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 листопада 2016 року по 31 жовтня 2017 року (по день виключення із списків особового складу військової частини).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ).

Відповідачі:

- військова частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 );

- військова частина НОМЕР_1 (Повітрофлотський проспект, 6, м.Київ, 03168, код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Повний текст рішення складено та підписано 24.12.2019 року.

Суддя О.А. Вовченко

.