Справа № 440/4182/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 р.Справа № 440/4182/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Полтавської міської ради на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Бойко С.С., м. Полтава) від 05.11.2019 року по справі № 440/4182/19

за позовом Виконавчого комітету Полтавської міської ради

до Приватного підприємства "Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор"

треті особи ОСОБА_1 , Державний реєстратор речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради Рось Зоя Миколаївна

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Виконавчий комітет Полтавської міської ради, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання інформації на запити державного реєстратора Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Полтавсько міської ради Рось Зої Миколаївни №У17-18/733 від 30.05.2019 р. та № 17-19/809 від 24.06.2019 р. стосовно інформації про речові права, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013 р. на об`єкт нерухомого майна - кв. АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача надати безоплатно у відповідності до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" інформацію стосовно речових прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013 р. на об`єкт нерухомого майна - кв. АДРЕСА_1 у відповідь на запити державного реєстратора Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Полтавсько міської ради Рось Зої Миколаївни № У17-18/733 від 30.05.2019 р. та № 17-19/809 від 24.06.2019 р.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 року по справі № 440/4182/19 відмовлено у відкритті провадження у справі. Роз`яснено позивачу право звернутись з цим позовом до місцевого загального суду у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, заслухавши пояснення представників сторін та пояснення третьої особи у судовому засіданні, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції зазначив, що діяльність підприємства бюро технічної інвентаризації з надання інформаційних послуг має ознаки ст. 3 Господарського кодексу України, якою передбачено, що господарська діяльність є надання послуг, що мають цінове визначення, а тому спір що виникає під час надання цих послу не в може розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

В доводах апеляційної скарги позивач по справі послався на те, що ПП "Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" у цих правовідносинах щодо надання інформації на запити державних реєстраторів є суб`єктом владних повноважень, оскільки до 01.01.2013 р. ця особа вчиняла відповідні дії щодо оформлення прав власності на нерухоме майно, а також проводила державну реєстрацію прав власності на об`єкти нерухомого майна.

З приводу наведених вище доводів апелянта суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З положень наведених вище норм КАС України вбачається, що позивач у справі є суб`єктом владних повноважень та наділений правом звернення до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, в рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» зазначав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 5 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Суд зазначає, що предметом розгляду у цій справі є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не надання інформації на запити державного реєстратора та зобов`язання його надати відповідну інформацію.

Відповідно до п. 8.1 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції Закону від 11 лютого 2010 року, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно.

Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

В свою чергу, 26.11.2015 р. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було викладено в новій редакції, однак аналогічні положення були закріплені у пункті 3 частини третьої статті 10 Закону.

Аналіз наведених вище положень закону дає підстави зробити висновок, що на законодавчому рівні на органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства (до 01 січня 2013 року) проводили таке оформлення (реєстрацію), покладено обов`язок по наданню на запит державного реєстратора безоплатної інформації необхідної для реєстрації прав та їх обтяжень.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 31.07.2019 р. у справі № 554/3186/16-ц (провадження № 61-4262св18).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що для того, щоб спір належав до юрисдикції адміністративного суду, необхідно встановити наявність визначених у Кодексі адміністративного судочинства України ознак публічно-правового спору. Першою ознакою публічно-правового спору є участь сторони, яка здійснює публічно-владні управлінські функції.

Суд зазначає, що позовні вимоги у цій справі заявлені до приватного підприємства "Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", яке зареєстроване як суб`єкт господарювання та до компетенції якого, станом на момент виникнення спірних правовідносин, не відноситься діяльність, що пов`язана з державною реєстрацією прав на нерухоме майно. Та обставина, що ця особа до 01.01.2013 р. виконувала функції, що мали ознаки владно-управлінських повноважень, не наділяє цей спір ознаками публічно-правового, оскільки на цей час відповідач такими повноваженнями не наділений та не здійснює такі повноваження, а діє виключно в рамках здійснення господарської діяльності, шляхом надання відповідних послуг, атому такий спір не може розглядатися в межах адміністративного судочинства.

Враховуючи те, що позовні вимоги у цій справі заявлені суб`єктом владних повноважень, який має статус юридичної особи до іншої юридичної особи (суб`єкта господарювання), колегія суддів погоджується із загальним висновком суду першої інстанції, що цю справу належить розглядати в порядку господарського судочинства.

На підставі наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні відносини не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 року по справі № 440/4182/19 прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Полтавської міської ради на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 року по справі № 440/4182/19 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 року по справі № 440/4182/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 23.12.2019 року