Справа № 753/11879/19
Суддя: Мицик Ю. С.
Дата ухвалення: 2019-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-а/753/393/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2019 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - Позивач) до інспектора 2 роти 2 батальйону УПП в Одеській області Муравської Ірини Василівни (далі - Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора 2 роти 2 батальйону УПП в Одеській області Муравської Ірини Василівни про скасування постанови. Свої вимоги мотивує тим, що 31.05.2019 відповідачем винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. За змістом даної постанови позивач, керуючи транспортним засобом, нібито порушив встановлене обмеження швидкості руху транспортних засобів більш ніж на 50 км/год. Позивач не погоджується з викладеними у постанові обставинами, вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Посилається на порушення відповідачем порядку розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки розгляд справи здійснено на місці зупинки транспортного засобу, без складання протоколу про адміністративне правопорушення, що позбавило позивача скористатися своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП.

З цих підстав просить суд скасувати постанову від 31.05.2019 серії ДП18 № 031237 у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КпАП України, а справу про адміністративне правопорушення відносно нього закрити.

Відповідно до вимог статті 12, 257 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 162 КАС України, відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надіслав.

Ухвалою суду від 15.10.2019 до участі у справі в якості третьої особи судом залучено Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.

02.12.2019 від представника третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (далі - Управління поліції) надійшли пояснення щодо позову, в яких управління поліції просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи правомірність оскаржуваної постанови та посилаючись на те, що вона була винесена відповідачем з дотриманням передбаченого законодавством порядку, на місці зупинки було досліджено докази та проведено розгляд справи, під час якого позивача було ознайомлено з усіма його правами. За результатом розгляду справи було встановлено, що позивач рухався в межах населеного пункту м. Одеса по вул. Київське шосе, 1 зі швидкістю 90 км/год., чим перевищив дозволену швидкість руху на 40 км/год. Дана обставина була зафіксована лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС000752, використання якого згідно з Законом України «Про національну поліцію» дозволено поліцейським під час здійснення ними службової діяльності.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

31.05.2019 позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України у виді штрафу в розмірі 255,00 грн., що підтверджується постановою серії ДП18 № 031237, що складена відповідачем.

У постанові зазначено про те, що 31.05.2019 о 20:50 год. позивач, керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , на 463 км автодороги М-05 (Київ - Одеса) по вул. Київське шосе, 1 у місті Одеса рухався зі швидкістю 90 км/год, перевищивши обмеження швидкості руху в населеному пункті на 40 км/год, чим порушив п. 12.9 Правил дорожнього руху, в результаті чого скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною першою статті 122 КУпАП встановлена відповідальність у виді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Як вбачається з письмових пояснень третьої особи та доводів позивача, останній був зупинений інспектором патрульної поліції в межах населеного пункту м. Одеса, по вул. Київське шосе, 1.

Згідно оскаржуваної постанови, позивач, керуючи транспортним засобом марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по цій ділянці дороги зі швидкістю 90 км/год. Швидкість вимірювання зафіксована лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС000752.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач посилався, зокрема, на те, що відповідач не мав права використовувати зазначений прилад для фіксації швидкості руху. Однак, суд такі доводи позивача відхиляє як безпідставні з огляду на наступне.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

В позовній заяві позивач заперечує факт порушення ним ПДР України та зазначає, що його автомобіль не рухався зі швидкістю 90 км/год.

В той же час, відповідачем до суду надано DVD-диск та фото з приладу Tru Cam, із відповідними сертифікатами затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтвами про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, на яких зафіксовано швидкість з якою рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_1 - 90 км/год.

Так, 29.08.2012 лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UА-МІ/1-2903-2012, який засвідчує, що на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки "Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam", який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.

Міжповірочний інтервал засобів вимірювальної техніки до якого віднесено вимірювальний прилад TruCam згідно з наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747 «Про затвердження міжвідомчих інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» становить 1 рік.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13818, виданого ДП "Укрметртестстандарт" 15.11.2018 та чинного до 15.11.2019, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 №ТС000752, відповідає вимогам технічної документації на вимірювач.

При цьому, можливість використання виробу "TruCam LTІ 20/20" виробництва LaserTechnologyInc, США також підтверджується листом Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 04.10.2018 № 04/03/03-3878 щодо можливості використання вищезазначеного виробу на підставі експертного висновку в сфері КЗІ від 27.09.2018 №04/02/03-3008 та експертного висновку в сфері ТЗІ від 29.07.2011 № 285.

Наведеним спростовується твердження позивача про те, що пристрій вимірювання швидкості TruCAM LTІ 20/20 № ТС000752 використовувався відповідачем незаконно.

Посилання позивача на порушення відповідачем порядку розгляду справи, його права на користування правовою допомогою суд оцінює критично з огляду на таке.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 №5-рп/2015 вказав, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Положеннями КпАП України, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КпАП України, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КпАП України.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ст. 122 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту, а тому відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення. Відтак, подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд звертає увагу на те, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.

Доводи позивача про те, що відповідач був зобов`язаний скласти протокол про адміністративне правопорушення не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 258 КпАП України протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У частинах 4, 5 ст. 258 КпАП України закріплено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 4 розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122.

Відтак, твердження позивача про необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення у випадку притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України не узгоджується з приписами ст. 258 КпАП України та п. 4 розділу 1 Інструкції №1395, а тому є безпідставними.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши в сукупності всі надані у справі докази, суд вважає, що відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, належним чином оцінив обставини справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення у порядку, що визначений КУпАП, прийняв рішення, яке відповідає вимогам Закону, а тому суд вважає прийняте рішення обґрунтованим, підстав для задоволення позовних вимог і його скасування не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 77, 78. 242-246, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора 2 роти 2 батальйону УПП в Одеській області Муравської Ірини Василівни, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду через Дарницький районний суд міста Києва.Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Ю.С. Мицик