Справа № 160/6413/19
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 160/6413/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А., секретар судового засідання Лащенко Р.В., за участю представника позивача Сидоренко В.В., представника відповідача Лукіна А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року в адміністративній справі №160/6413/19 (головуючий суддя у 1 інстанції Турова О.М.)

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку з дати звільнення по день фактичного розрахунку та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив:

- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати за період з 01.03.2019 року по 18.03.2019 року;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з дати звільнення по день фактичного розрахунку;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 10000,00грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при звільненні позивача 18.03.2019р. з посади поліцейського роти №2 батальйону №4 взводу №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за власним бажанням відповідачем не здійснено повного розрахунку з ОСОБА_1 в день його звільнення та не виплачено заробітну плату за період з 01.03.2019 року по 18.03.2019 року, що є прямим порушенням приписів ст.47,116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України). Так, перед звільненням позивач знаходився в щорічній відпустці, після виходу з якої у бухгалтерії Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області йому повідомили, що грошове забезпечення за березень місяць 2019 року йому нараховано не буде, оскільки він знаходився у відпустці і тому залишився ще винен кошти за березень місяць у сумі 2400грн. В подальшому, позивач отримав трудову книжку, але грошове забезпечення йому так і не виплатили, копію наказу про звільнення не видали. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, останній зазначав, що через невиплату відповідачем належної позивачеві заробітної плати він був вимушений самостійно шукати гроші на життя, через що тривалий час не міг вночі спокійно спати, почуття тривоги не давали заснути, що, в свою чергу, спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого він почав до всього нервово відноситись, тому відповідач має компенсувати завдані ним емоційні страждання, які позивач оцінює в 10000,00грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначалося, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що до спірних правовідносинах не підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю Україні, а повинні застосовуватись лише норми Закону України «Про національну поліцію». Разом з тим, суд першої інстанції не врахував наявність обмежень відрахувань із заробітної плати та помилково не застосував положення ч.1 ст.128 КЗпП України, оскільки спеціальним законодавством не врегульовано питання обмеження відрахування із заробітної плати.

В відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволені апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України на посаді поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України з 29.11.2017 року по 18.03.2019 року.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №175 о/с від 13.03.2019 року позивача звільнено зі служби в поліції з 18.03.2019р. на підставі рапорту ОСОБА_1 від 04.03.2019 року, із відрахуванням грошового забезпечення за 25 діб щорічної основної оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

При цьому, перед звільненням ОСОБА_1 дійсно перебував у відпустці, що підтверджується наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №26 о/с від 18.01.2019 року, відповідно до якого позивачеві надано основну чергову оплачувану відпустку за 2019 рік тривалістю 30 діб, з 02 лютого по 03 березня 2019 року.

Після виходу з відпустки, ОСОБА_1 працював на посаді з 03.03.2019р. по 18.03.2019р.

Під час опрацювання наказу про звільнення позивача від 13.03.2019 №175 о/с, Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області встановлено, що у позивача є заборгованість перед відповідачем в сумі 9516,75грн., оскільки з ОСОБА_1 повинна бути утримана грошова сума за 25 діб надмірно використаної щорічної чергової відпустки за невідпрацьовану частину календарного року. Про необхідність відрахування грошового забезпечення за 25 діб щорічної основної оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року зазначено в наказі про звільнення позивача.

З метою вирішення питання щодо сплати вказаної суми в добровільному порядку, відповідачем на адресу позивача було направлено претензію від 26.07.2019 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Правове регулювання служби в поліції визначено статтею 60 Закону України Про Національну поліцію, відповідно до якої проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст.92 Закону України Про Національну поліцію поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.93 Закону України Про Національну поліцію тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

Частиною 4 ст.93 Закону України Про Національну поліцію визначено, що тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

При цьому п.7 ч.1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.

Частинами 2 та 3 статті 77 Закону України Про Національну поліцію визначено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Згідно з ч.9 ст.93 Закону України Про Національну поліцію поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

Пунктом 15 Розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016р. №260 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29.04.2016р. за №669/28799 (далі Порядок №260), передбачено, що при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.

Відповідно до абз.6 п.8 Розділу ІІІ Порядку №260 при звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини щорічної відпустки вказується в наказі про звільнення.

З матеріалів справи слідує, що позивач дійсно перед звільненням перебував у черговій щорічній відпустці за 2019 рік тривалістю 30 діб, з 02 лютого по 03 березня 2019 року, при цьому 5 діб з цієї відпустки це дні відпустки за фактично відпрацьований час, а 25 діб це надмірно використані дні щорічної чергової відпустки за невідпрацьовану частину календарного року.

З наданого відповідачем розрахунку грошового забезпечення за надмірно використану частину чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року, а також з розрахункових листків виплаченого позивачеві грошового забезпечення слідує, що ОСОБА_1 за березень 2019 року (18 робочих днів) було нараховано грошове забезпечення, з якого на виконання ч.9 ст.93 Закону України Про Національну поліцію та абз.6 п.8 Розділу ІІІ Порядку №260 відраховано надмірно нараховане грошове забезпечення за частину надмірно використаної чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року у сумі 9516,75грн., у зв`язку із чим до виплати при звільненні грошове забезпечення фактично відсутнє.

Водночас, нарахованого позивачеві грошового забезпечення за березень 2019 року виявилось недостатньо для проведення повного взаєморозрахунку, внаслідок чого утворилася заборгованість позивача перед відповідачем в розмірі 2406,26грн.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України Про Національну поліцію та Порядком №260, якими чітко регламентовано дії відповідача у відповідних правовідносинах, а тому посилання позивача щодо застосування приписів КЗпП України є безпідставними, у зв`язку з чим здійснюючи відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року, відповідач діяв відповідно до норм чинного законодавства.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволені позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з виплати заробітної плати за період з 01.03.2019 року по 18.03.2019 року.

При цьому, оскільки позовні вимоги щодо стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку з дати звільнення по день фактичного розрахунку, а також стягнення моральної шкоди у сумі 10000,00грн., є похідними від вищевказаної позовної вимоги, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволені всього позову.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Керуючись статтями 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року в адміністративній справі №160/6413/19 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку з дати звільнення по день фактичного розрахунку та стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року в адміністративній справі №160/6413/19 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 18.12.2019 року, в повному обсязі постанова складена 23.12.2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко

суддя В.А. Шальєва