Справа № 826/16500/17
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

суддів Великої Палати Верховного Суду Прокопенка О. Б., Антонюк Н. О., Британчука В. В., Гриціва М. І., Князєва В. С., Лященко Н. П., Ситнік О. М.
№ 11-372апп19)
до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Миргородської Наталії Григорівни (далі - приватний нотаріус, державний реєстратор),
Недержавна некомерційна професійна організація «Національна асоціація адвокатів України» (далі - Асоціація),
про визнання протиправними та скасування реєстраційних дій.
Короткий виклад історії справи
Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваних реєстраційних дій позивач посилався на їх вчинення державним реєстратором без дотримання вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 755-IV) щодо перевірки поданих йому документів на наявність підстав для відмови у державній реєстрації, які, у цьому випадку існували, оскільки:
- ОСОБА_1 , який звернувся до державного реєстратора, не надав документ, що підтверджував його права вносити зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Реєстр) щодо зміни керівника та організаційно-правової форми; подані ним документи суперечать Положенню про Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури міста Києва, затвердженому рішенням Ради адвокатів України № 4 від 17 грудня 2012 року, оскільки виключно засновник - Асоціація уповноважує на внесення будь-яких змін до Реєстру;
- наданий ОСОБА_1 державному реєстратору в якості рішення органу управління юридичною особою протокол Звітно-виборчої конференції адвокатів міста Києва від 7 жовтня 2017 року суперечить положенням статей 47, 55 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 5076-VI), а також вимогам статті 15 Закону № 755-IV, оскільки не містить підпису засновника юридичної особи - Асоціації (в особі її голови Ізовітової Л. П.).
Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 26 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2019 року, позов задовольнив.
Скаржник, зокрема, посилався на ухвалення оскаржуваних судових рішень з порушенням правил предметної юрисдикції, адже, розглядаючи цю справу як публічно-правовий спір, суди вирішили спір про право цивільне.
10 квітня 2019 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду постановив ухвалу, якою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), оскільки судові рішення оскаржувалися у тому числі з підстав порушення правил предметної юрисдикції.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2019 року скасовано, провадження у справі - закрито.

Основні мотиви, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду

На обґрунтування своєї позиції Велика Палата Верховного Суду зазначає, що ця справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки приватний нотаріус, здійснюючи державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу - КДКА міста Києва () та змін до її установчих документів, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Державна реєстрація зазначених змін стосувалася реєстрації прав іншої особи, а не позивача.

На думку більшості суддів Великої Палати Верховного Суду, спір виник не між державним реєстратором та позивачем, а між позивачем КДКА м. Києва () та третьою особою КДКА міста Києва () з питань правового статусу органів адвокатського самоврядування міста Києва. Відповідно й підставою звернення позивача з цим позовом стало порушення, на його думку, прав, пов`язаних із визначенням правового статусу КДКА міста Києва ()як юридичної особи - органу адвокатського самоврядування.

Участь державного реєстратора як відповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його характеру на публічно-правовий. Оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що цей спір є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, відтак повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Крім того, було зазначено, що подібна правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові у справі № 904/2796/17 (провадження № 12-26гс18).

Підстави і мотиви для висловлення окремої думки

Відповідно до частини третьої статті 34 КАС суддя, не згодний із судовим рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.

Розглядаючи справу, Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що спір у цій справі не належить до юрисдикції адміністративних судів, проте з таким висновком не погоджуємося з огляду на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Акти, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, установлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 надав конституційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України. Так, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Конституційний Суд України зазначив, що КАС регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Крім того, Конституційний Суд України в Рішенні від 25 листопада 1997 року № 6-зп сформулював правову позицію, за якою удосконалення законодавства в контексті статті 55 Конституції Українимає бути поступовою тенденцією, спрямованою на розширення судового захисту прав і свобод людини, зокрема судового контролю за правомірністю й обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень (пункт 2 мотивувальної частини). Ця правова позиція кореспондується з положеннями статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року щодо ефективного засобу юридичного захисту від порушень, вчинених особами, які здійснюють свої офіційні повноваження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС).

Отже, КАС регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджуваних порушень прав чи інтересів.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

Як установили суди попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 23 квітня 2016 року рішенням Ради адвокатів України № 101 утворено спеціальну тимчасову комісію з перевірки діяльності органів адвокатського самоврядування міста Києва на предмет дотримання ними у своїй діяльності приписів Закону № 5076-VI та рішень вищих органів адвокатського самоврядування.

9 червня 2016 року Спеціальною тимчасовою комісією з перевірки діяльності органів адвокатського самоврядування міста Києва встановлено, що в місті Києві відсутній орган кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів міста Києва, як регіональний орган адвокатського самоврядування, створений відповідно до Закону № 5076-VI. Визнано в діяльності адвоката ОСОБА_4. та адвокатів, обраних до складу Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів (м. Київ, вул. Білоруська, 30), порушення приписів Закону № 5076-VI та рішень вищих органів адвокатського самоврядування, які не припинили в належний спосіб діяльність Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів, не здійснили у встановлені строки перереєстрацію громадської організації Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів на орган адвокатського самоврядування кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатів міста Києва, продовжили діяльність громадської організації Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів, яка в незаконний спосіб перебрала на себе функції регіонального органу адвокатського самоврядування Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів міста Києва, виконуючи непритаманні їй функції, віднесені законодавством виключно до повноважень органу адвокатського самоврядування регіону (Рішення Ради адвокатів України № 153 «Про затвердження Висновку Спеціальної тимчасової комісії з перевірки діяльності органів адвокатського самоврядування міста Києва» від 11 червня 2016 року).

Рішенням Ради адвокатів України від 11 червня 2016 року № 154 «Про затвердження Положення про Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури міста Києва» скасовано рішення Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 4, яким було затверджено Положення про Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури міста Києва. Уповноважено Голову Ради адвокатів України, Національної асоціації адвокатів України доручити відповідній особі вчинення реєстраційних дій щодо утворення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва та реєстрації відповідних документів.

Крім того, 11 червня 2016 року Рада адвокатів України прийняла рішення № 155 «Про скликання позачергової конференції адвокатів міста Києва», затвердила Порядок висування та обрання делегатів конференції адвокатів міста Києва, Регламент конференції адвокатів міста Києва та встановила квоту представництва.

Рішенням від 13 вересня 2016 року № 191 Рада адвокатів України ухвалила: «Роз`яснити, що у розумінні Закону № 5076-VI квота представництва, порядок висування та обрання делегатів конференції адвокатів регіону і регламент затверджуються Радою адвокатів України окремо і обов`язково для кожної конференції адвокатів регіону, скликаної відповідним, визначеним законом, суб`єктом скликання конференції, для вирішення питань, включених до її порядку денного».

Відповідно до протоколу конференції адвокатів міста Києва від 6-8 жовтня 2016 року делегатами конференції ухвалено рішення про висловлення недовіри та дострокове відкликання Голови Ради адвокатів міста Києва Рафальської І. В., обрано новий склад та Голову Ради адвокатів міста Києва - Рябенка П. К. , склад та Голову Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва - Орлова І. Ф.

На підставі рішення адвокатів регіону від 8 жовтня 2016 року внесені відповідні зміни до Реєстру щодо Ради адвокатів міста Києва та зареєстровано Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури м. Києва ().

11 жовтня 2016 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесені відомості про зміну керівника та призначення Рябенка П. К. Головою Ради адвокатів міста Києва (), а 13 жовтня 2016 року до Реєстру внесені відомості про створення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва (), Голова - Орлов І. Ф. , засновником вказаної юридичної особи є Асоціація.

18 жовтня 2017 року відповідачем вчинені такі реєстраційні дії стосовно КДКА міста Києва ():

- № 7027392 - внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах «зміна керівника юридичної особи»;

- № 8027392 - державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи «інші зміни»;

- № 0027392 - державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи «зміна повного найменування».

Внаслідок цих реєстраційних дій змінено керівника з ОСОБА_4. на ОСОБА_1 ; змінено організаційно-правову форму з «інші організаційно-правові форми» на «органи адвокатського самоврядування»; зареєстровано Положення про Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури міста Києва, затверджене рішенням Ради адвокатів України № 4 від 17 грудня 2012 року.

З метою внесення змін до відомостей про юридичну особу КДКА міста Києва () державному реєстратору були надані такі документи:

- заяву про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що міститься в Реєстрі (форма № 3, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 2 листопада 2015 року № 2140/5);

- нотаріально завірений протокол Звітно-виборчої конференції адвокатів міста Києва від 7 жовтня 2017 року;

- нотаріально завірене Положення про Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури міста Києва, затверджене рішенням Ради адвокатів України № 4 від 17 грудня 2012 року;

- документ про сплату адміністративного збору.

Суди першої та апеляційної інстанцій у цій справі констатували, що оскаржувані реєстраційні дії вчинені приватним нотаріусом з порушенням норм законодавства, документи державному реєстратору подано особою, яка не мала на це повноважень, і такі документи не відповідали вимогам статті 15 Закону № 755-IV та Закону № 5076-VI.

За викладених обставин, предметом спору в цій справі є правомірність реєстраційних дій щодо скасування проведеної приватним нотаріусом державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу - КДКА міста Києва () та змін до її установчих документів.

Відповідно до частини четвертої статті 55 Закону № 5076-VI Рада адвокатів України, зокрема, сприяє діяльності рад адвокатів регіонів, координує їх діяльність.

Статтею 57 цього Закону встановлено, що рішення з`їзду адвокатів України та Ради адвокатів України є обов`язковими до виконання всіма адвокатами. Рішення конференцій та рад адвокатів регіонів є обов`язковими до виконання адвокатами, адреса робочого місця яких знаходиться у відповідному регіоні та відомості про яких включено до Єдиного реєстру адвокатів України. Рішення органів адвокатського самоврядування набирають чинності з дня їх прийняття, якщо інший строк не передбачений рішеннями.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 755-IV дія цього Закону поширюється на всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування.

Згідно з приписами статті 4 Закону № 755-IV державна реєстрація базується, зокрема, на принципах: державної реєстрації за заявницьким принципом; єдності методології державної реєстрації; об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Реєстрі; внесення відомостей до Реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону; відкритості та доступності відомостей Реєстру.

Частина п'ята статті 6 цього Закону встановлює заборону втручання будь-яких органів, їх посадових осіб, громадян, юридичних осіб та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій, крім випадків, передбачених цим Законом, і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до пунктів 1, 2, 7, 8 частини четвертої статті 17 Закону № 755-IV, для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Реєстрі, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи, подаються такі документи:

- заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Реєстрі;

- примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про зміни, що вносяться до Реєстру, крім внесення змін до інформації про кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) юридичної особи, у тому числі кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) її засновника, якщо засновник - юридична особа, про місцезнаходження та про здійснення зв`язку з юридичною особою;

- документ про сплату адміністративного збору - у випадках, передбачених статтею 36 цього Закону;

- установчий документ юридичної особи в новій редакції - у разі внесення змін, що містяться в установчому документі.

Пунктами 5, 6 частини першої статті 15 Закону № 755-IV визначено, що документи, які подаються для державної реєстрації, повинні відповідати таким вимогам: заява про державну реєстрацію підписується заявником; у разі подання заяви про державну реєстрацію поштовим відправленням справжність підпису заявника повинна бути нотаріально засвідчена; рішення уповноваженого органу управління юридичної особи повинно бути оформлено з дотриманням вимог, встановлених законом, та відповідати законодавству; рішення уповноваженого органу управління юридичної особи, що подається для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Реєстрі, викладається у письмовій формі, прошивається, пронумеровується та підписується засновниками (учасниками), уповноваженими ними особами або головою та секретарем загальних зборів (у разі прийняття такого рішення загальними зборами), справжність підписів на такому рішенні нотаріально засвідчується, крім випадків, передбачених законом.

У статті 25 Закону № 755-IV передбачено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі: документів, що подаються заявником для державної реєстрації; судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження»; рішень, прийнятих за результатами оскарження в адміністративному порядку відповідно до статті 34 цього Закону.

Частиною другою статті 25 Закону № 755-IV визначено, що порядок проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації, включає: 1) заповнення форми заяви про державну реєстрацію - у разі подання документів особисто заявником (за бажанням заявника); 2) прийом документів за описом - у разі подання документів у паперовій формі; 3) виготовлення копій документів в електронній формі - у разі подання документів у паперовій формі; 4) внесення копій документів в електронній формі до Реєстру; 5) перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду документів; 6) перевірку документів на наявність підстав для відмови в державній реєстрації; 7) прийняття рішення про проведення реєстраційної дії - для громадських формувань, символіки та засвідчення факту наявності всеукраїнського статусу громадського об`єднання; 8) проведення реєстраційної дії (у тому числі з урахуванням принципу мовчазної згоди) за відсутності підстав для зупинення розгляду документів та відмови в державній реєстрації шляхом внесення запису до Реєстру; 9) формування та оприлюднення на порталі електронних сервісів виписки, результатів надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації та установчих документів; 10) видача за бажанням заявника виписки з Реєстру у паперовій формі за результатами проведеної реєстраційної дії (у разі подання заяви про державну реєстрацію у паперовій формі).

Підставою для відмови у державній реєстрації є подання документів особою, яка не має на це повноважень (пункт 1 частини першої статті 28 Закону № 755-IV).

Таким чином, державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу здійснюється на підставі рішення уповноваженого органу управління юридичної особи. Крім того необхідно зазначити, що згідно пункту першого частини першої статті 28 Закону № 755-IV подання документів особою, яка не має на це повноважень є підставою для відмови у державній реєстрації.

Отже, предметом доказування в цій справі є обставини, що підтверджують законність чи незаконність прийнятих відповідачем рішень, які за своєю юридичною природою є рішеннями суб`єкта владних повноважень та мають прийматися в порядку, на підставі та у спосіб, визначені законом.

Вважаємо, що дослідженню в цій справі підлягають владні, управлінські рішення державного реєстратора, прийняті/вчинені відповідачем як суб`єктом владних повноважень.

Державний реєстратор/нотаріус є суб`єктом владних повноважень, а правовідносини, які виникають між ним та заявником прав чи їх обтяжень, - публічно-правовими. Захист прав та інтересів відповідного заявника від порушень з боку цього суб`єкта владних повноважень є завданням адміністративного судочинства та має відбуватися у відповідному порядку.

На нашу думку, вимоги щодо реєстраційних дій можуть розглядатися судами в порядку цивільного чи господарського судочинства (залежно від суб`єктного складу), якщо такі вимоги є похідними (задоволення яких залежить від задоволення іншої - основної позовної вимоги) від спору щодо такого майна або майнових прав у зв`язку з оскарженням заінтересованою особою не самої реєстраційної дії (рішення), а підстави її проведення.

Видається, що вимога про оскарження реєстраційної дії може бути похідною вимогою, якщо вона заявлена разом із основною вимогою, наприклад такою, як вимога про визнання правочину недійсним.

Вважаємо за необхідне вказати, що КДКА м. Києва () зазначала, що реєстраційні дії відповідачами здійснені без дотримання встановленої законом процедури.

Отже, на нашу думку, якщо позивач обґрунтовує незаконність відповідної реєстраційної дії саме порушенням з боку державного реєстратора під час її здійснення, то така вимога не є похідною від будь-якої іншої вимоги, а є основною вимогою і має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Таке розмежування обумовлене й обсягом судового контролю в адміністративному судочинстві, визначеним частиною другою статті 2 КАС, який не охоплює оцінки правомірності діянь/рішень суб`єкта владних повноважень з огляду на наслідки, які це діяння/рішення спричинили, чи правомірності юридичного факту, що став підставою реєстрації.

Таким чином, спір у цій справі не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Діяльність з державної реєстрації має організуючий, виконавчо-розпорядчий, підзаконний характер, здійснюється державним органом або суб`єктом з делегованими державою повноваженнями, тому має всі ознаки діяльності з державного управління. Суб`єкт такої діяльності здійснює від імені і за дорученням держави функції з контролю у сфері державної реєстрації (зокрема перевіряє подані документи), приймає обов`язкові для заявника управлінські рішення, тому має всі ознаки суб`єкта владних повноважень. Такі управлінські відносини за участю суб`єкта владних повноважень, що врегульовані нормами саме адміністративного законодавства, є адміністративними правовідносинами.

Позивач наголошував на недотриманні державними реєстраторами порядку здійснення реєстрації змін до установчих документів, а також на тому, що здійснення таких реєстраційних дій є порушенням чинного законодавства та інтересів позивача.

Отже, обсяг та зміст конкретних обставин цієї справи та їх нормативне регулювання дають підстави вважати, що незгода з рішенням відповідача у зв`язку з недотриманням ним вимог законодавства, яке визначає підстави та порядок проведення реєстраційних дій, спричиняє публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням владних управлінських функцій, що підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Спір у цій справі стосується виключно проведення державної реєстрації, тому висновок більшості суддів Великої Палати Верховного Суду про те, що цей спір найбільш наближений до спорів, пов`язаних із діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, а тому має розглядатися за правилами господарського судочинства, на нашу думку, є помилковим. Такі вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки спір виник унаслідок виконання відповідачем владних управлінських функцій та має публічно-правовий характер.

За наведених обставин вважаємо, що Велика Палата Верховного Суду дійшла помилкового висновку про те, що ця справа не підлягала розгляду в порядку адміністративного судочинства. Відтак, касаційна скарга КДКА міста Києва () підлягала розгляду по суті заявлених у ній вимог.

Судді Великої Палати

Верховного Суду: О. Б. Прокопенко

Н. О. Антонюк

В. В. Британчук

М. І. Гриців

В. С. Князєв

Н. П. Лященко

О. М. Ситнік