Справа № 640/19552/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Собківа Я.М.

за участю секретаря Скидан С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року

у справі № 640/19552/19

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві

про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якому просила суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Трухановського Олександра Дмитровича від 11.07.2016 ВП№44170216 про стягнення з боржника виконавчого збору;

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Полінського Вячеслава Андрійовича від 01.10.2019 ВП№52950467 про виправлення помилки у процесуальному документі;

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Полінського Вячеслава Андрійовича від 01.10.2019 ВП№60190240 про відкриття виконавчого провадження;

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Полінського Вячеслава Андрійовича від 01.10.2019 ВП№60190240 про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження;

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Полінського Вячеслава Андрійовича від 01.10.2019 ВП№60190240 про арешт майна боржника .

В обґрунтування позову зазначено, що державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Трухановським Олександром Дмитровичнм протиправно винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 11.07.2016 ВП№44170216 та старшим державним виконавцем Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Полінським Вячеславом Андрійовичем, протиправно винесено постанови про виправлення помилки у процесуальному документі від 01.10.2019 ВП№52950467, про відкриття виконавчого провадження від 01.10.2019 ВП№60190240, про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 01.10.2019 ВП№60190240, про арешт майна боржника від 01.10.2019 ВП№60190240.

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 , в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 11.07.2016 ВП№44170216 про стягнення з боржника виконавчого збору, залишено без розгляду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.12.2019 року про залишення без розгляду позов ОСОБА_1 в частині, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про порушення позивачем строку на звернення до суду з адміністративним позовом без поважних причин.

Відповідачем не надано відзив (заперечення) на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції й задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Суд першої інстанції залишаючи без розгляду позов ОСОБА_1 , в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 11.07.2016 ВП№44170216 про стягнення з боржника виконавчого збору, мотивував своє рішення тим, що позивач звернувся до суду поза межами строку та відсутністю поважних підстав для поновлення пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась з позовною вимогою про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Трухановського Олександра Дмитровича від 11.07.2016 ВП№44170216 про стягнення з боржника виконавчого збору лише 28.10.2019.

З заяви про уточнення та збільшення позовних вимог вбачається, що позивач просить поновити строк на оскарження постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 11.07.2016 ВП№44170216.

Так, в обґрунтування пропуску строків звернення до суду з даною позовною вимогою ОСОБА_1 зазначено, що про постанову про стягнення виконавчого збору 11.07.2016 ВП№44170216 дізналась 16.10.2019 від свого представника за наслідками ознайомлення останнього з матеріалами виконавчого провадження ВП№52950467, де відповідно і міститься відповідна відмітка про ознайомлення.

Зокрема, позивачем зазначено, що відповідачем не надсилалась позивачу постанова про стягнення виконавчого збору від 11.07.2016 ВП№44170216, а тому відповідно до приписів частин першої, шостої та восьмої статті 120, пункту 1 частини другої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки десятий день строку на оскарження постанови про стягнення виконавчого збору від 11.07.2016 ВП№44170216 припадає на вихідний день - суботу 26.10.2019, то останнім днем строку на оскарження є понеділок 28.10.2019.

Як вбачається зі наданих доказів та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до відмітки в матеріалах виконавчого провадження ВП№52950467 з такими ознайомився представник Довгопол Л.Г. за довіреністю, ще 16.02.2018року.

Отже позивачем заявлено відповідну позовну вимогу із значним пропущенням строку звернення до суду без поважних причин.

Так, стаття 287 Кодексу адміністративного судочинства України визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Відповідно до частини другої наведеної статті позовну заяву в названій категорії спорів може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до приписів статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

З огляду на вказане, дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті статті 6 Конвенції є справа "Gradescolo S.R.L. проти Молдови".

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд.

Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Як зазначив Верховний Суд у своїй ухвалі від 15.02.2018 по справі №800/499/17, строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що представник позивача за довіреністю від 09.08.2017, Карташов М.Д. ознайомлений 16.02.2018 з матеріалами виконавчого провадження ВП№52950467, з огляду на що, представнику позивача було відомо про постанову від 11.07.2016 ВП№44170216 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, яка винесена у зв`язку з невиконанням зобов`язань в рамках виконавчого провадження ВП№52950467, про що свідчить відмітка в матеріалах виконавчого провадження ВП№52950467.

Враховуючи вищевказане,колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності обґрунтованих підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, для поновлення строку звернення до суду, а отже, враховуючи пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин, та беручи до уваги те, що позивачем не наведено інших причин поважності причин пропуску строку звернення до суду, судом першої інстанції правомірно залишено без розгляду позов ОСОБА_1 , в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 11.07.2016 ВП№44170216 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

При цьому, апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

Я.М. Собків