Справа № 361/5350/18
Суддя: Дутчак І. М.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 361/5350/18
провадження № 2-а/361/51/19
РІШЕННЯ

Іменем України

31 жовтня 2019 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретарів: Срібної Ю.О., Зазимко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до рядового поліції 3 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Києві Хлівненка Дениса Миколайовича про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 562092 від 27 серпня 2018 року, винесену рядовим поліції 3 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Києві (далі - інспектор поліції) Хлівненком Д.М., про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що 27 серпня 2018 року, рухаючись на транспортному засобі марки "Toyota Сamry", реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 48 км автомобільної дороги М01 він був зупинений інспектором поліції Хлівненком Д.М., який при перевірці документів звинуватив його у тому, що у нього відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим його було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення підпункту "ґ" п. 2.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) та винесено постанову серії ЕАВ № 562092.

Із даною постановою він не згоден, оскільки є учасником бойових дій, про що повідомив інспектора поліції Хлівненка Д.М ., згідно із п. 13.1 ст. 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" від цього зобов`язання він звільнений, на підтвердження чого пред`явив інспектору поліції оригінал посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 . Однак всупереч даному факту інспектор поліції Хлівненко Д.М. зазначив, що від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності звільняються лише ті учасники бойових дій, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а враховуючи, що транспортний засіб яким він керував належить іншій особі - ОСОБА_4 , тому від цього обов`язку він не звільняється. Своєї вини у вчиненні даного адміністративного правопорушення він не визнає, вказуючи, що Рішенням Конституційного Суду України від 23 грудня 2014 року № 7-рп/2014 було надано офіційне тлумачення положень п. 13.1 ст. 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів", та роз`яснено зміст поняття "належність" транспортних засобів учасникам бойових дій, а саме: транспортні засоби, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам І групи, є такі транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на іншій правовій підставі. На вимогу інспектора поліції Хлівненка Д.М. він пред`явив необхідні документи: посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, тому вважає, що дії інспектора поліції Хлівленка Д.М. є протиправними, а постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач інспектор поліції Хлівненко Д.М., будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов і заяву про розгляд справи за його відсутності до суду теж не подав.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

У ст. 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно із ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Судом встановлено, що 27 серпня 2018 року інспектором поліції Хлівненком Д.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 562092, якою позивача ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Із даної постанови вбачається, що 27 серпня 2018 року ОСОБА_1 на автомобільній дорозі М01 на 48 км, керував транспортним засобом марки "Toyota Сamry", реєстраційний номер НОМЕР_1 , без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги підпункту "ґ" п. 2.1 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Вважаючи дії інспектора поліції протиправними, а вказану вище постанову незаконною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 3 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 цього ж Закону поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

У ч. 1 ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено випадки у яких поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи.

Згідно із ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу від двадцяти п`яти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до підпункту "ґ" п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

За змістом п. 13.1. ст. 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, які особисто керують належними їм транспортними засобами, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а. с. 19).

Конституційний Суд України у Рішенні від 23 грудня 2014 року № 7-рп/2014 роз`яснив, що положення пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам І групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо).

У п. 2.2. ПДР передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Згідно із копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки "Toyota Сamry", реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_4 .

02 березня 2017 року ОСОБА_4 уклав довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Кутовою Т.А., зареєстрована в реєстрі за № 358, якою надав позивачу ОСОБА_1 право продати зазначений транспортний засіб, укладати договори, для чого надав йому право керувати цим транспортним засобом, визначати на власний розсуд місце його стоянки, зняти автомобіль з обліку, одержати транзитні номери, подавати та одержувати необхідні довідки та документи, включаючи заяви, дублікат реєстраційного документа, витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, підписати договір купівлі-продажу, виконувати всі інші юридично значимі дії, пов`язані з цією довіреністю.

На момент зупинки автомобіля марки "Toyota Сamry", реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 мав при собі свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу, яке пред`явив інспектору поліції Хлівненку Д.М., тому керував транспортним засобом на законній підставі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з наведеного, саме суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести, що він діяв у межах, установлених законом, відповідно до повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідач інспектор поліції Хлівненко Д.М., будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, відзив та будь-яких заперечень на позов чи доказів на спростування заявлених позивачем вимог до суду не подавав.

У ч. 3 ст. 62 Конституції України закріплено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що постанова серії ЕАВ № 562092 від 27 серпня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. інспектором поліції Хлівненком Д.М. винесена з порушенням норм закону, будь-яких доказів, які б підтверджували правомірність прийнятого відповідачем рішення, суду останнім не надано, доводи позивача про відсутність в його діях порушення не спростовано.

Згідно із вимогами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 562092 від 27 серпня 2018 року підлягає скасуванню, а провадження у справі в цій частині - закриттю.

Контроль за дорожнім рухом, реагування на порушення водіями правил ПДР і складання постанов у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху входить до службових обов`язків інспекторів патрульної поліції, а тому дії зі складання постанови в справі про адміністративне правопорушення є виконанням службовими особами службових повноважень, наданих їм чинним законодавством. При цьому, суд звертає увагу, що не дії інспектора поліції, а його рішення у формі постанови про накладення адміністративного стягнення породжує для позивача певні правові наслідки, які мають обов`язковий характер та за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності не передбачено вирішення судом питань про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, тому позов ОСОБА_1 у частині вимог про визнання дій інспектора поліції Хлівненка Д.М. протиправними задоволенню не підлягає.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення підлягає задоволенню лише частково. Оскільки правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн. відповідачем у суді не доведена, справа про адміністративне правопорушення стосовно позивача ОСОБА_1 підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 72, 73, 77, 90, 205, 242 - 246, 286 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 562092 від 27 серпня 2018 року, винесену рядовим поліції 3 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Києві Хлівненком Денисом Миколайовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 126 КУпАП.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Дутчак І. М.