Справа № 580/3433/19
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року справа № 580/3433/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді: Тимошенко В.П.,

за участю секретаря судового засідання: Остроушко Л.І.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білозірської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення, зобов?язання прийняти рішення,

встановив:

01 листопада 2019 року до суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Білозірської сільської ради (19635, Черкаська область, Черкаський район, с. Білозір?я, вул. Незалежності, 168, ), в якій просить:

1) визнати незаконним та скасувати рішення Білозірської сільської ради від 25 вересня 2019 року № 94-55/VII "Про затвердження технічної документації із землеустрою та передачі земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 " яким відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 15,0 га та з передачею нерозподілених (невитребуваних) земельних (паїв) в оренду терміном на 10 років кадастровий номер :01:004:0517 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (до моменту отримання власниками державних актів на право власності на цю земельну ділянку) гр. ОСОБА_1 в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області;

2) зобов`язати Білозірську сільську раду прийняти рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 15,0 га та з передачею нерозподілених (невитребуваних) земельних (паїв) в оренду терміном на 10 років кадастровий номер :01:004:0517 (до моменту отримання власниками державних актів на право власності на цю земельну ділянку) гр. ОСОБА_1 в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачем зазначено, що 25 вересня 2019 року № 94-55/VII у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання земельної ділянки площею 15,0 га в оренду нерозподілену земельну частку (паїв), кадастровий номер :01:004:0517 в адміністративних межах Білозірської сільської ради за межами населеного пункту в зв?язку з невиконанням ст. 186 Земельного кодексу Укрїани. Позивач вважає, що приймаючи оскаржуване рішення відповідач діяв не у спосіб визначений Законом, а тому воно є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 06.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження і постановлено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалу про відкриття провадження у справі відповідачем отримано 12.11.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №402.

Ухвалою суду від 13.11.2019 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у даній справі.

У встановлений судом строк відповідачем відзив на позов не подано, тому в силу ч. 6 ст. 162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до такого.

Згідно з витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку державна реєстрація земельної ділянки площею 15,00 га з кадастровим номером :01:004:0517 за заявою ОСОБА_1 здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 12 січня 2015 року, виготовленої ТОВ "Теодоліт", ОСОБА_2 .

На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду у справі №580/1643/19 відповідач повторно розглянув заяву про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, площею 15,0 га з передачею нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок (паїв) в оренду терміном на 10 років до моменту отримання власниками документів на право власності ОСОБА_1 для ведення особистого селянського виробництва в адмінмежах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) та прийняв рішення від 25.09.2019 «Про розгляд звернення щодо затвердження технічної документації із землеустрою та передачі земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 » № 85-32/VІІ, яким вирішила: «Вважати за необхідне відмовити гр. ОСОБА_1 щодо затвердження технічної документації та надання земельної ділянки площею 15,00 га в оренду нерезподілену земельну частку (паїв), кадастровий номер :01:004:0517 в адмінмежах Білозірської сільської ради за межами населеного пункту в зв?язку з невиконанням статті 186 Земельного кодексу України.

Не погоджуючись з даною відмовою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України № 2768-III від 25 жовтня 2001 року (далі ЗК України), а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України конституційні права гарантуються і не можуть бути скасовані, а держава повинна утримуватись від прийняття будь-яких актів, які б призводили до скасування чи звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 64 Конституції України вказано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, окрім випадків, передбачених самою Конституцією.

Згідно зі ст. 121 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), кожен громадянин України має право на безоплатне отримання земельної ділянки із земель державної або комунальної власності.

У частинах першій та третій статті 22 Земельного кодексу України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Громадяни, які зацікавлені у реалізації свого права на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, звертаються до відповідної сільської, селищної, міської ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, яку орган місцевого самоврядування зобов`язаний розглянути у місячний строк.

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування відповідно до ч.1 ст.123 ЗК України здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

При цьому, підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Водночас, ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує.

У відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Як раніше зазначалося, позивачу був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою ОСОБА_1 звернувся до відповідача 02 січня 2019 року.

Згідно з ч.ч. 4, 6, 13 ст. 123 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Отже, законодавством встановлено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваним рішенням відповідача відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у зв`язку з невиконанням статті 186 Земельного кодексу України.

Проте суд зазначає, що відповідно до стаття 186 Земельного кодексу України визначає порядок погодження і затвердження документації із землеустрою та складається з 20 частин.

Суд зазначає, що рішення відповідача повинне бути чітким та зрозумілим, а тому приймаючи спірне рішення відповідач не зазначив, які саме вимоги ст. 186 Земельного кодексу України не виконанні позивачем.

За таких обставин позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення від 24 квітня 2019 року № 85-32/VII є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги №2 суд зазначає таке.

Питання щодо затвердження проекту землеустрою або відмова у такому затвердженні, так само як і передача земельної ділянки у власність у даному випадку належить до дискреційних повноважень Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке надає певний адміністративному органу ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Крім того, суд зазначає, що статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради наділений усією повнотою повноважень, передбачених цим та іншими законами України. Ніхто не може обмежити повноваження депутата місцевої ради інакше як у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про неможливість втручання в дискреційні повноваження відповідача, а отже, не вбачає правових підстав для задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання Білозірську сільську раду прийняти рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 15,0 га та з передачею нерозподілених (невитребуваних) земельних (паїв) в оренду терміном на 10 років кадастровий номер :01:004:0517 (до моменту отримання власниками державних актів на право власності на цю земельну ділянку) гр. ОСОБА_1 в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 90, 139, 242-246, 255, 257-258, 262, 295 КАС України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Білозірської сільської ради від 25 вересня 2019 року № 94-55/VII "Про затвердження технічної документації із землеустрою та передачі земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 " яким відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 15,0 га та з передачею нерозподілених (невитребуваних) земельних (паїв) в оренду терміном на 10 років кадастровий номер :01:004:0517 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (до моменту отримання власниками державних актів на право власності на цю земельну ділянку) гр. ОСОБА_1 в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області.

Зобов`язати Білозірську сільську раду (19635, Черкаська обл., Черкаський район, с.Білозір`я, вул. Незалежності, буд.168; ) розглянути повторно заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) від 02.01.2019 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, площею 15 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в оренду, терміном на 10 років в адмінмежах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту), та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 26.12.2019.

Суддя В.П. Тимошенко