Справа № 221/4495/16-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року справа №221/4495/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання Тішевського В.В., представника позивача адвоката Каменюк Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волноваського районного суду Донецької області від 23 жовтня 2019 року (головуючий суддя І інстанції Писанець Н.В., складену у повному обсязі 23 жовтня 2019 року у м. Волноваха Донецької області), з розгляду заяви ОСОБА_1 про виправлення описки в постанові Волноваського районного суду Донецької області від 06 квітня 2017 року в адміністративній справі № 221/4495/16-а,-

В С Т А Н О В И В :

09 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Волновасього районного суду Донецької області із заявою про виправлення описки в постанові суду від 06 квітня 2017 року, обґрунтувавши її тим, що в резолютивній частині рішення суду помилково не вказано на задоволення його вимог за ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 262-264 т.1).

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 23 жовтня 2019 року відмовлено у задоволені вищевказаної заяви, оскільки рішення суду першої, апеляційної та касаційної інстанцій по цій справі прийняті за результатами розгляду вимог позивача за п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 273-274 т.1).

Не погодившись із вищевказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції, виправити описку в постанові суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги, позивачем зазначено, що не вказання за його позовними вимогами ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робить неможливим виконанням рішення суду (а.с. 1-4 т.2).

Представник позивача в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просила суд її задовольнити.

Позивач, представника відповідача в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, постановою Волноваського районного суду Донецької області від 06.04.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Волноваському районі, третя особа ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» про визнання дій неправомірними та зобов`язання призначити пенсію, задоволено:

- визнано незаконною відмову Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області у призначенні пенсії на пільгових умовах по Списку №1 ОСОБА_1 ;

- визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області від 25.02.2016 року №181 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- визнано за ОСОБА_1 право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1.;

- зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №1 для призначення пенсії за віком період роботи у ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» з 01.09.2014 року по 31.10.2014 року та з 01.01.2015 року по 31.01.2016 року на посаді горний майстер;

- зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» по Списку №1, затвердженому Постановою КМУ від 16.01.2003 року №36 з 01.02.2016р. (а.с. 130-135 т.1).

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.05.2017 року апеляційну скаргу УПФУ у Волноваському районі Донецької області на постанову Волноваського районного суду Донецької області від 06.04.2017 року задоволено частково:

- постанову Волноваського районного суду Донецької області від 06.04.2017 року скасовано у частині визнання за ОСОБА_1 права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 та в цій частині відмовлено у задоволенні його позову.

- в іншій частині постанову Волноваського районного суду Донецької області від 06.04.2017 року в адміністративній справі №221/4495/16а залишено без змін (а.с. 160-162 т. 1).

Постановою Верховного Суду України від 08.08.2019 року касаційну скаргу УПФУ у Волноваському районі Донецької області залишено без задоволення. Постанову Волноваського районного суду Донецької області від 06.04.2017 року та Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.05.2017 року залишено без змін (а.с. 233-243 т. 1).

09 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Волновасього районного суду Донецької області із заявою про виправлення описки в постанові суду від 06 квітня 2017 року, обґрунтувавши її тим, що в резолютивній частині рішення суду помилково не вказано на задоволення його вимог за ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 262-264 т.1).

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 23 жовтня 2019 року відмовлено у задоволені вищевказаної заяви, оскільки рішення суду першої, апеляційної та касаційної інстанцій по цій справі прийняті за результатами розгляду вимог позивача за п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 273-274 т.1).

Вищевказана ухвала є спірною у даній справі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Законодавець передбачив право сторін у будь-якому процесі на виправлення допущених у рішенні суду описок, помилок, Суд може виправити лише ті арифметичні помилки та описки, яких він сам припустився.

В адміністративному процесі цьому питанню присвячена стаття 253 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 253 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні. Питання про внесення виправлень суд може вирішити в порядку письмового провадження.

У відповідності до пункту 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Аналогічне положення міститься і у пункті 17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03. 2012 № 62 «Про судове рішення» та в пункті 19 Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі».

Арифметичною вважається помилка у визначенні результату підрахунку: пропуск цифри, випадкова перестановка цифр, спотворення результату обчислення у зв`язку з використанням несправної техніки.

Не є арифметичною помилкою, а отже і не може бути виправлене в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, застосування неправильних методик підрахунку, помилкових вихідних даних для проведення арифметичних обчислень.

Описка це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Це помилки зумовлені неправильним написанням слів, цифр тощо. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Не є описками граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприймання: неправильне розташування розділових знаків, невірні відмінки слів тощо.

Питання виправлення помилок може розглядатись в судовому засіданні з наданням можливості особам, які беруть участь у справі, висловити думку з цього питання. Тому суд обов`язково повідомляє осіб, які беруть участь у справі, про дату, час і місце судового засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не зупиняє розгляд питання.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач в резолютивній частині уточненого позову не просив чітко вказати саме ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» для призначення пенсії, однак вказав, що пенсія має бути призначена за Списком № 1, тобто за п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Суд першої інстанції, зокрема, зобов`язав Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» по Списку №1, затвердженому Постановою КМУ від 16.01.2003 року №36 з 01.02.2016р. (а.с. 130-135 т.1).

Рішення суду в цій частині залишено без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року (а.с. 160-162 т.1).

Крім того, переглянуто і судом касаційної інстанції та залишено в силі (а.с. 233-243 т. 1).

Суди при розгляді даної справи не надавали оцінку та не розглядали питання призначення пенсії позивачу за ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відтак, суд не наділений повноваженнями на внесення змін в рішення по питанню, яке не було предметом розгляду справи та з цього питання не приймалось рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволені заяви позивача про виправлення описки в постанові суду першої інстанції з мотивів, викладених вище.

Крім того, позивач був обізнаний про зміст постанови Волноваського районного суду від 06 квітня 2017 року, однак не оскаржив її в частині ненадання оцінки вимогами позивача за ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 40 справи "Пономарьов проти України" (№ 3236/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що "право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Суд, також, звертає увагу на те, що здійснюючи судочинство Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» зазначив, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції суди зобов`язані обґрунтувати свої рішення, проте це не може сприйматись як вимога давати детальну відповідь на кожен довод. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру ухвалюваного рішення (CASE OF Svetlana Vladimirovna PRONINA against Ukraine, аpplication no. 63566/00).

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі.

Відтак, доводи позивача/апелянта щодо невірного застосування норм діючого законодавства є необґрунтованими.

Тому ухвала суду першої інстанції у цій справі є законною та обґрунтованою і не підлягає скасуванню, оскільки суд попередньої інстанції, всебічно перевірив обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскарженій ухвалі повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої дійшов вірного висновку про необхідність відмови у задоволені заяви про виправлення описки.

Керуючись статтями 250,253, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волноваського районного суду Донецької області від 23 жовтня 2019 року у справі № 221/4495/16-а залишити без задоволення.

Ухвалу Волноваського районного суду Донецької області від 23 жовтня 2019 року у справі № 221/4495/16-а залишити без змін.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошені в судовому засіданні 23 грудня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає касаційному оскарженню.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова