Справа № 520/12423/19
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

21 грудня 2019 р. № 520/12423/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зоркіної Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом у ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд:

визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в особі Відділу з питань призначення та перерахунків пенсії №25 в проведенні перерахунку пенсії по стажу за періоди роботи: з 21.11.1975 року по 06.10.1998 року у відділі зовнішніх церковних зв`язків Московського патріархату згідно довідки від 03.11.2011 року №1232; з 06.08.1999р. по 31.12.2003р. в Харківському єпархіальному управлінні згідно довідки від 10.09.2011р. № 1; а також перерахунок пенсії по заробітній платі за період роботи з січня 1988р. по грудень 1992 року у відділі зовнішніх церковних зв`язків Московського Патріархату згідно довідки про заробітну плату від 17.10.2011р. № 6;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, здійснити перерахунок пенсії по стажу за періоди роботи : з 21.11.1975 року по 06.10.1998 року у відділі зовнішніх церковних зв`язків Московського патріархату згідно довідки від 03.11.2011 року №1232; з 06.08.1999р. по 31.12.2003р. в Харківському єпархіальному управлінні згідно довідки від 10.09.2011р. № 1; а також, перерахунок пенсії по заробітній платі за період роботи з січня 1988 року по грудень 1992 року у відділі зовнішніх церковних зв`язків Московського Патріархату згідно довідки про заробітну плату від 17.10.2011року № 6 - з 08.09.2011 року ;

стягнути з відповідача на користь позивача розмір сплаченого судового збору 768 грн.40 коп.;

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено у перерахунку пенсії, що обумовило звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, у якому вказано, що при винесенні оскаржуваного рішення відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.

Дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що позивач по досягненню 60 років звернувся до відповідача за заявою про призначення пенсії. За матеріалами пенсійної справи позивачу призначена пенсія за віком при наявності стажу 20 років 7 місяців 1 день (а.с.30)

25.09.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії по стажу за період роботи з 21.11.1975 по 06.10.1998 у відділі зовнішніх церковних зв`язків Московського патріархату згідно довідки від 03.11.2011 № 1232 та за період роботи з 06.08.1999 по 31.12.2003 в Харківському єпархіальному управлінні згідно довідки від 10.09.2011 № 1, перерахунку по заробітній платі за періоди роботи з січня 1988 по грудень 1992 у відділі зовнішніх церковних зв`язків Московського Патріархату згідно довідки про заробітну плату від 17.10.2011 № 6. (а.с.40)

Рішенням відповідача від 26.09.2019 № 125 у перерахунку пенсії відмовлено з тих підстав, що за законодавством колишнього СРСР на осіб, які мають духовний сан і беруть участь у відправлення релігійних обрядів не поширювалося трудове законодавство, тоді як довідка про заробітну плату від 17.10.2011 № 6 не відповідає порядку оформлення документів, визначених приписами постанови ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 (а.с.41)

Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

Так згідно положень постанови Президії Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 29.02.1960 протокол № 7 «Про затвердження Інструкції про порядок справляння страхових внесків, витрачання та обліку коштів державного соціального страхування» (далі - Інструкція) окремі громадяни і групи громадян, які застосовують у своєму господарстві працю робітників і службовців, а також релігійні організації, що мають працівників, які підлягають соціальному страхуванню, зобов`язані сплачувати страхові внески в порядку, зазначеному в розділі XI цієї Інструкції (п.3 Інструкції)

За правилами пункту 62 Інструкції окремі громадяни і групи громадян, які застосовують у своєму господарстві працю робітників і службовців (домашніх робітниць, нянь, шоферів, секретарів, друкарок, стенографісток, сторожів, садівників і т.п.), а також релігійні організації, що мають працівників, які підлягають соціальному страхуванню, реєструються в якості страхувальників в організаціях обслуговуючої їх профспілки і сплачують страхові внески за встановленими для них тарифами або розмірами.

Отже, в Інструкції йдеться про справляння внесків за найманих робітників (наприклад різноробочих, сторожів), роботу яких могли використовувати релігійні організації, тоді як особа, яка є священиком не вважалась робітником або службовцем у розумінні законодавства СРСР.

Відповідно до статті 1 Закону СРСР від 14 липня 1956 року «Про державні пенсії» право на державну пенсію мали: робітники і службовці; військовослужбовці; учні вищих, середніх спеціальних навчальних закладів, училищ, шкіл і курсів по підготовці кадрів; інші громадяни, якщо вони стали інвалідами у зв`язку з виконанням державних або громадських обов`язків; члени сімей громадян, зазначених у цій статті, у разі втрати годувальника.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року № 590 затверджено Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, згідно з пунктом 108 якого у загальний стаж роботи, який дає право на пенсію, зараховується будь-яка робота в якості робітника або службовця, незалежно від характеру й тривалості роботи. За правилами пункту 109 цього ж Положення крім роботи в якості робітника або службовця до загального стажу роботи зараховується також усяка робота, на якій працівник, не будучи робітником або службовцем, підлягав державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 14 Інструкції страхові внески нараховуються на заробітну плату всіх робітників і службовців, в тому числі штатних, позаштатних, сезонних, тимчасових, які працюють за сумісництвом чи виконують разові, випадкові і короткочасні роботи, а також на заробітну плату трудящих інших категорій (крім робітників і службовців), на яких спеціальними рішеннями поширене соціальне страхування.

Час роботи в релігійних організаціях зараховувався до загального стажу роботи за умови, що професія працівника була передбачена Переліком осіб, договори про роботу яких в релігійних організаціях в якості робітників і службовців укладались за участю профспілкових органів, затвердженого постановою ЦК профспілок працівників місцевої промисловості і комунального господарства від 21 серпня 1962 року і трудовий договір з якими був укладений за участю профспілкових органів. До зазначеного Переліку було включено наступні категорії працівників: прибиральниці, охоронці, двірники.

Якщо перелічені особи одночасно виконували обов`язки церковних старост, членів виконавчих комітетів органів релігійних організацій або брали участь у здійсненні обрядів, то трудове законодавство на них не поширювалось і трудові договори за участю профспілкових органів з ними не укладались.

Так, відповідно до постанови Президії ЦК профспілок працівників місцевої промисловості і комунально-побутових підприємств від 17 грудня 1980 року затверджено Перелік осіб, договори про роботу яких в релігійних організаціях в якості робітників і службовців укладались за участю профспілкових органів.

Трудові договори за участю профспілкових органів не могли укладатись з членами виконавчих органів релігійних організацій і особами, які брали участь у здійсненні релігійних обрядів.

Право на укладення трудових договорів за участю профспілкових органів в цей період мали рахунково-бухгалтерський персонал, працівники канцелярій, працівники господарського, побутового обслуговування, працівники по проектуванню, будівництву, декораціях і ремонту будівель, працівники транспорту та його обслуговування, робітники виробничих майстерень.

Відповідно до Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії від 12 вересня 1990 року № 369/16-52, періоди роботи в релігійних організаціях зараховувались до загального трудового стажу в тих випадках, коли трудовий договір на виконання цієї роботи укладений за участю профспілкових органів.

Відтак, законодавство колишнього СРСР передбачало дві умови для зарахування періоду роботи у релігійних організаціях до загального трудового стажу, зокрема, протягом спірного періоду: наявність посади у відповідному Переліку та наявність трудового договору за участю профспілкових органів. Як встановлено судом за законодавством СРСР священики не підлягали державному соціальному страхуванню.

Проте, суд зауважує, що 23.04.1991 прийнято Закон України «Про свободу совісті та релігійні організації» № 987- ХІІ, статтею 28 якого визначено, що громадяни, які працюють у релігійних організаціях, створених ними підприємствах, закладах на умовах трудового договору, а також священнослужителі, церковнослужителі та особи, які працюють у релігійних організаціях на виборних посадах, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на умовах і в порядку, встановлених законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Релігійні організації, їх підприємства та заклади, а у випадках, передбачених законом, також і працівники цих організацій, підприємств, закладів сплачують страхові внески до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, Фонду соціального страхування України, а також збір на обов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України в порядку і розмірах, установлених законодавством. Усім громадянам, які працюють у релігійних організаціях, їх підприємствах і закладах, державна пенсія призначається і виплачується на загальних підставах відповідно до законодавства.

Щодо невідповідності довідки від 17.10.2011 № 6 про заробітну плату порядку оформлення документів, визначеного постановою ПФУ від 25.11.2005 № 22-1, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються, зокрема, суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір) - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалась пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Статтею 72 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що при обчисленні середньомісячного заробітку працівникам за роботу за межами України враховується заробітна плата, яку вони одержували перед виїздом (ст.ст.64, 67), або за їх вибором заробіток, що визначається відповідно до ст.73 цього Закону, за умови сплати в цей період внесків до Пенсійного фонду України на загальних підставах.

У відповідності до ст.73 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за умови сплати повністю необхідної суми страхових внесків до Пенсійного фонду України, пенсії обчислюються на загальних підставах. При цьому, ст.66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" було передбачено, що заробіток для обчислення пенсій включаються всі види оплати праці, на які за діючими правилами нараховуються страхові внески. Тобто, головною умовою врахування заробітку для призначення (перерахування) пенсії є відрахування страхових внесків із цих сум.

На підставі п.п. 3 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 року (далі - Порядок) за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Згідно із п. 2.10 Порядку довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

13.03.1992 року між державами-учасниками Співдружності Незалежних Держав підписано Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 11 вказаної Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в належному порядку на території держави-учасника Співдружності Незалежних Держав і держав, які входили до складу СССР, або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держави-учасника Співдружності без легалізації.

Із долученої до матеріалів справи довідки від 17.10.2011 № 6 вбачається, що вона містить необхідні реквізити, в тому числі розмір заробітної плати, посилання на первинні бухгалтерські документи, на підставі яких сформовано довідку, відомості про проведення відрахувань в Фонд державного соціального страхування, адресу тощо.

При цьому, суд також вважає за необхідне зазначити, що відсутність у довідці згоди установи на проведення перевірки відповідності записів довідки первинним документам, не повинна покладати надмірного тягаря та обов`язку на позивача, оскільки, наведена Відділом зовнішніх церковних зв`язків Московського Патріархату, інформація про отриману позивачем заробітну плату надана належним органом та містить усі необхідні реквізити та відомості.

Відсутність грошової одиниці, у якій була виплачена заробітна плата, не є підставою для неврахування вказаної довідки, оскільки в силу положень п. 4.2. Порядку № 22-1 від 25.11.2005 року орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Аналогічні за змістом висновки з приводу подібних правовідносин відображені у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року (справа № 583/392/17).

Беручи до уваги, те що заява позивача про проведення перерахунку пенсії охоплювала періоди після набуття чинності Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації», надані позивачем довідки не виключають можливості виконання позивачем роботи, яка підлягала соціальному страхуванню, а відповідач не надав оцінки вказаним обставинами в оскаржуваному рішенні, пославшись лише на те, що трудове законодавство колишнього СРСР не поширювалося на осіб, які мали духовний сан та брали участь у відправлянні релігійних обрядів, суд приходить до висновку, про наявність підстав для скасування рішення від 26.09.2019 № 125.

Оскільки суд в силу положень КАС України не може підміняти у спірних правовідносинах відповідача по справі, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про перерахунок пенсії з урахуванням відомостей, визначених у довідці Харківського Єпархіального управління від 03.11.2011 № 1232, довідці ОСОБА_2 від 30.09.2011 № 1 та з урахуванням довідки про розмір заробітку для призначення пенсії від 17.10.2011 № 6

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з 2011 року, тобто з року призначення пенсії за віком, суд зазначає, що заява від 250.92019 у межах якої винесено оскаржуване рішення такої вимоги не мала, відповідно відповідачем не досліджувалася, рішення за нею не приймалося, а отже, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з 08.09.2011 року.

Відповідно до ст.ст.7,9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У відповідності до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.139, 143 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

вирішив

Адміністративний позов задовольнити частково

Визнати протиправним та скасувати рішення від 26.09.2019 № 125 Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій № 25 Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 25.09.2019 з урахуванням відомостей визначених у довідці Харківського Єпархіального управління від 03.11.2011 № 1232, довідці ОСОБА_2 від 30.09.2011 № 1 та з урахуванням довідки про розмір заробітку для призначення пенсії від 17.10.2011 № 6

В іншій частині вимог позов залишити без задоволення

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати у розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

Суддя Зоркіна Ю.В.