Справа № 640/22198/19
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Гайворонського В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2019 року, суддя Костенко Д.А., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправною та скасування постанови,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просив скасувати постанову відповідача від 29.10.2019 року № 59788341 про закінчення виконавчого провадження.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні в Управлінні державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження ВП№59788341, відкрите на підставі постанови відповідача від 13.08.2019 року, про виконання виконавчого листа №826/2542/18, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва від 08.07.2019 року, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити пенсію ОСОБА_1 за віком за Списком №1 відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням стажу на підземних гірничих роботах з повним робочим днем під землею, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

29.10.2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві Амборським Андрієм Вікторовичем прийнято постанову ВП№59788341 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" та у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення згідно вимог виконавчого документа.

Підставою для такого висновку став лист Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 09.09.2019 року №197831/07, яким повідомлено про те, що ОСОБА_1 призначено пенсію за віком за Списком №1 відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням стажу на підземних гірничих роботах з повним робо-чим днем під землею 45 років 15 днів (по 31.07.2018 року), в тому числі робота за списком №1 - 10 років 6 місяців 14 днів; розмір пенсії з 28.12.2018 року становить 5219,23 грн.

Вважаючи постанову про закінчення виконавчого провадження протиправною та такою, що прйнята з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав та інтересів з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок та умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі не виконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, правомірними вважаються дії державного виконавця, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 15 Закону № 1404-VІІІ cторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 19 Закону № 1404-VІІІ сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Положеннями статті 63 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З виконавчого листа № 826/2542/18 від 08 липня 2019 року, виданного Окружним адміністративним судом м. Києва вбачається, що судом зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити пенсію ОСОБА_1 за віком за Списком №1 відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням стажу на підземних гірничих роботах з повним робочим днем під землею, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Як вбачається з матеріалів справи Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві у повному обсязі виконано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.08.2018 року у справі №826/2542/18, а саме з 28.12.2018 року призначено ОСОБА_1 пенсію за віком за Списком №1 відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням стажу на підземних гірничих роботах з повним робочим днем під землею 45 років 15 днів (по 31.07.2018 року), в тому числі робота за списком №1 - 10 років 6 місяців 14 днів, що відповідає резолютивній частині рішення суду, зазначеній у виконавчому документі. Заперечень щодо цього позивачем не зазначено.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач правомірно прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Доводи позивача про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві не було проведено інших виплат пенсії, окрім як за вересень-листопад 2019 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.07.2019 року у справі №826/2542/18 зобов`язано пенсійний орган здійснити саме призначення пенсії позивачу.

Разом з тим, у листі Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 08.11.2019 року №15147 зазначено про те, що заборгованість за період з 26.12.2018 року по 31.08.2019 року у сумі 42764,01 грн нарахована і обліковується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 та буде виконуватися на умовах окремого порядку, після прийняття вказаного порядку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2019 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 271, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.

Постанову виготовлено: 26 грудня 2019 року.