Справа № 820/3670/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 р.Справа № 820/3670/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Бартош Н.С. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Мороз М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., м. Харків, повний текст складено 22.07.19 року по справі № 820/3670/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області , Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3

про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" Харківська регіональна філія, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (код 26420722) під час внесення 22.03.2012 до бази даних автоматизованої системи Державного земельного кадастру змін до обмінних файлів на земельну ділянку кадастровий № :04:038:0011 та на земельну ділянку кадастровий №:04:038:0012 по вул. Підлісній, 26, що перебувають у власності та оренді ОСОБА_1 .

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2019р. закрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання дій протиправними.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вказана ухвала суду прийнята з неправильним застосуванням та порушенням норм матеріального права, а також неповним з`ясуванням обставин судом, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому є незаконним та відповідно до ст. 320 КАС України підлягає скасуванню з наступних підстав. Вказує, що до вчинення протиправних дій та прийняття незаконних рішень відповідачами під час внесення 22.03.2012 до бази даних автоматизованої системи Державного земельного кадастру змін до обмінних файлів на земельну ділянку кадастровий 310137200:04:038:0011 та на земельну ділянку кадастровий №:04:038:0012 по АДРЕСА_1 , що перебувають у власності та оренді ОСОБА_1 , які мною оскаржуються у справі №820/3670/18, будь-яких спорів взагалі не існувало. Зазначає, що в порушення вимог ст. 242 КАС України суддею Харківського окружного адміністративного суду не враховано висновки, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №619/2019/17, якими вказано на помилковість висновків колегії Харківського апеляційного адміністративного суду про те, що спір у подібних справах не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів. Велика Палата Верховного Суду прямо вказує на обов`язкове визначення належним чином характеру спору, суб`єктний склад правовідносин, предмет та підстави заявлених вимог, що також мало відбутися і під час продовження розгляду по суті адміністративної справи №820/3670/18 у суді першої інстанції. Посилається на те, що наведена у оскаржуваній ухвалі від 17.07.2019 року правова позиція Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постановах від 21.03.2018 року у справі №184/2470/13, від 06.06.2018 року у справі № 826/631/15, від 21.03.2018 року у справі №536/233/16-ц стосується зовсім інших правовідносин між фізичними, юридичними особами та райдержадміністраціями, і пов`язані з прийняттям рішень про надання речового права на земельні ділянки. Відповідно ч. З ст. 293 КАС України під час розгляду апеляційної скарги також просить врахувати заперечення на ухвалу судді Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 року у справі №820/3670/18, якою мені відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді Рубан В.В. Зазначає, що у зв`язку з тим, що ухвала про відмову у задоволенні заяви про відвід судді не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, обґрунтованість підстав для відводу судді Рубан В.В. має бути перевірено судом апеляційної інстанції в межах апеляційної скарги на ухвалу від 17.07.2019 року. З урахуванням викладеного просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 року у справі №820/3670/18 та направити справу для продовження розгляду до Харківського окружного адміністративного суду.

Також від позивача по справі, до суду надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких просить розглядаючи його апеляційну скаргу врахувати, що безпосередній спір про право цивільне з питань законності проведення комплексу робіт зі зміну каталогу координат та обмінних файлів на земельні ділянки з кадастровими номерами :04:038:0011 та :04:038:0012 за адресою : АДРЕСА_1 , які перебували та перебувають у власності та оренді вирішений Ленінським районним судом м. Харкова у межах цивільної справи № 641/9233/18, рішення якого від 17.05.2019р. набрало чинності 19.06.2019р. До пояснень додає копію рішення Ленінського районного суду м. Харкова у межах цивільної справи № 641/9233/18, рішення якого від 17.05.2019р.

Від представника третіх осіб, до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що з апеляційною скаргою не погоджується, вважає її необґрунтованою, безпідставною та такою, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи. Зазначає, що даний спір не є публічно - правовим, а є спором про цивільне право на земельну ділянку.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві.

Від відповідача, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника управління.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представник третіх осіб проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідачі в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені заздалегідь та належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судові засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про закриття провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки цей спір є спором про цивільне право на земельну ділянку

Не зважаючи на те, що позов пред`явлено до відповідачів, як до суб`єктів владних повноважень, з урахуванням суті спору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЛ 186502 від 15.10.2010 року (замінений 16.05.2012 на ЯК №168922 через втрату первинного) позивачу належить земельна ділянка площею 0,1000 га, що розташована в АДРЕСА_1 . Крім того, на підставі договору оренди землі від 04.07.2011 позивачу передана в оренду суміжна земельна ділянка загальною площею 0,0362 га за адресою АДРЕСА_1 . На вказаних земельних ділянках знаходиться нерухоме майно, яке перебуває у моїй приватній власності з 02.07.2002 року.

Межі вищевказаних земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 , погоджені 16.01.2009 року з власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_3 , про що свідчать їх підписи у акті погодження меж від 16.01.2009 р.

В подальшому позивачем було погоджено технічну документацію із землеустрою та земельним ділянка присвоєно кадастрові номери.

У 2011 році по межам земельних ділянок № :04:038:0011 та № :04:038:0012 визначених документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право власності або користування земельною ділянкою, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 (розроблена у 2009 році Фірмою САБО ЛТД), яка затверджена рішенням 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 24.02.2010 року 23/10, позивачем встановлений паркан.

До початку зведення паркану, вказане питання ще раз додатково обговорено з всіма власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок АДРЕСА_3. Відповідність місця розташування паркану порівняно з визначеними та затвердженими у документації із землеустрою координатами земельної ділянки по вул. Підлісній №26, відсутність будь-яких порушень меж та перетинів затверджено актом ДП «Східгеоінформ» від 21.10.2011 року.

В подальшому 24.04.2013 року інженер-геодезист ДП «Східгеоінформ» ОСОБА_4, на замовлення сусіда ОСОБА_3 , повторно провів геодезичні роботи щодо встановлення відповідності місця розташування паркану позивача визначеним координатам меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Того ж дня, ОСОБА_4 склав акт від 24.04.2013 року на якому схематично відобразив зміни меж земельних ділянок по АДРЕСА_5 .

За новими кресленнями, частина меж сусідніх земельних ділянок по АДРЕСА_6 проходили по нежитловим будівлям, які належать позивачу на праві приватної власності з 02.07.2002 року.

Наявність розбіжностей у його висновках в актах від 21.10.2011, 12.11.2011 та 24.04.2013 ОСОБА_4 усно пояснив зміною координат меж земельних ділянок № :04:038:0011 та № :04:038:0012.

Поклавши в основу акт встановлення меж від 24.04.2013 року, власники сусідніх земельних ділянок по АДРЕСА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у липні 2014 році звернулися до суду з позовом до позивача про усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку (справа 642/5574/14-ц).

В ході розгляду даної цивільної справи позивач дізнався, що зміни до обмінного файлу на земельні ділянки по АДРЕСА_1 в частині координат цієї земельної ділянки були внесені до бази даних автоматизованої системи Державного земельного кадастру 22.03.2012 Харківською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру».

Отже, предметом та підставами позову у даній справі є дії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" Харківська регіональна філія при внесенні 22.03.2012 р. до автоматизованої системи Державного земельного кадастру відомостей про зміну каталогу координат земельних ділянок на користь третіх осіб, що пов`язане з порушенням прав позивача, як власника (користувача) суміжних земельних ділянок. Вказані дії відповідача пов`язані зі звернення у липні 2014 року власників суміжних земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до суду із позовом до позивача про усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" указав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні цього Суду у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням таким суб`єктом владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Наведене узгоджується з положеннями статей 2, 4, 19 КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень та дій є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Колегія суддів зазначає, що відносини, пов`язані з встановленням меж земельних ділянок та затвердженням технічної документації на земельні ділянки регулюються, зокрема, Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Колегія суддів зазначає, що предметом та підставами позову у даній справі є дії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" Харківська регіональна філія при внесенні 22.03.2012 р. до автоматизованої системи Державного земельного кадастру відомостей про зміну каталогу координат земельних ділянок на користь третіх осіб, що пов`язане з порушенням прав позивача, як власника та користувача суміжних земельних ділянок.

У липні 2014 року власники суміжних земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до позивача про усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку в межах якого йдеться посилання на відповідні дії відповідача.

Тобто у справі, що розглядається, фактично спір стосується погодження меж між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 з метою усунення перешкод у користуванні земельними ділянками.

Наслідками розгляду даного позову фактично є зміна даних земельного кадастру щодо земельних ділянок, якими користується позивач та треті особи та відповідно зміна їх цивільного права.

Тобто даний позов обумовлено захистом саме цивільного права позивача.

За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, визнання незаконними дій суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Оскільки на підставі дій суб`єкта владних повноважень щодо державної реєстрації земельної ділянки у третьої особи виникло речове право, правомірність набуття якого оспорюється позивачем, то цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019р. по справі № 826/5562/17 та від 04 червня 2019 року у справі № 826/14015/17 .

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що спір у цій справі, про оскарження рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

За таких обставин, спір у цій справі не може вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідне закриття провадження у даній адміністративній справі.

З урахуванням вищенаведеного, доводи позивача стосовно того, що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, є помилковими.

Щодо посилань позивача на наявність заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова у межах цивільної справи № 641/9233/18 від 17.05.2019р., колегія суддів зазначає наступне.

Той факт, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова у межах цивільної справи № 641/9233/18 від 17.05.2019р. визнано протиправними та незаконними дії ТОВ «ЕКСПЕРТ-ПРОФІ-УКРАЇНА», під час проведення комплексу робіт зі зміни каталогу координат та обмінних файлів на земельні ділянки з кадастровими номерами :04:038:0011 та :04:038:0012 по АДРЕСА_1, які перебувають у власності та оренді ОСОБА_1 жодним чином не впливає на правову природу даного спору.

Крім того, суд відхиляє посилання позивача на постанову Великої палати Верховного Суду у справі № 619/2019/17, оскільки правовідносини у даних справах не є аналогічними тим, що розглядались у справі Великою палатою Верховного Суду.

В даному випадку, на думку колегії суддів підлягають застосуванню постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019р. по справі № 826/5562/17 та від 04 червня 2019 року у справі № 826/14015/17.

В частині доводів апеляційної скарги про незаконність відмови у відводі судді Рубан В.В, колегія суддів враховує наступне.

Так, підстави для відводу судді визначені положеннями ст. 36 КАС України.

Зокрема, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правову допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглянув справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого ст. 31 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 36 КАС України, суддя підлягає відводу також за наявності обставин, встановлених ст. 37 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 39 КАС України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Слід зазначити, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

Одну з найважливіших гарантій незалежності суддів закріплено в ч. 2 ст. 126 Конституції, відповідно до якої вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється. Це положення Основного Закону було роз`яснено Конституційним Судом України у Рішенні від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004. Таким чином, незалежність суддів передбачає право при здійсненні судочинства бути вільними від будь-якого обмеження, впливу, заанґажованості, тиску, погроз, втручань. Відповідно, задля забезпечення принципу незалежності суддів, відвід судді не може бути задоволено лише з суб`єктивних міркувань сторони, хоча й вони можуть мати логічну послідовність, щодо прогнозованого вирішення справи не на його користь.

Як убачається із заяви про відвід судді, вона обгрунтована тим, що на ту обставину, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду ухвалу судді Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року по справі № 820/3670/18 скасовано, а адміністративну справу № 820/3670/18 направлено до суду першої інстанції для подальшого розгляду. Відповідно до звіту про автоматизований розподіл справи №820/3670/18 від 31.05.2019, який розміщений на офіційному сайті «Судова влада» (https://court.gov.ua) вбачається, що справа розподілена судді Рубан В.В., судове рішення якої від 12.12.2018 у справі №820/3670/18 скасовано судом апеляційної інстанції. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про наявність сумнівів в неупередженості судді під час подальшого розгляду справи, що викликає сумніви у можливості ухваленні даним складом суду об`єктивного та законного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року задоволено клопотання представника третіх осіб про залишення позовної заяви без розгляду по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання дій протиправними. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання дій протиправними рішення - залишено без розгляду.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.04.2019 апеляційну скаргу позивача задоволено частково, ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 скасовано. Справу направлено до суду 1 інстанції для продовження розгляду.

Протоколом автоматизованого розподілу судових справ Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 року вказану адміністративну справу передано судді Рубан В.В. для подальшого розгляду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2019 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання дій протиправними - прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання по справі.

Відтак, судом апеляційної інстанції не скасовано рішення, постанову суду або ухвалу про закриття провадження у справі, а було скасовано ухвалу про залишення справи без розгляду та справу було направлено для подальшого розгляду, а не на новий розгляд.

Колегія суддів зазначає, що вирішення питання про залишення справи без розгляду не є тотожним вирішенню справи по суті, так само як і направлення апеляційним судом справи для подальшого розгляду не є тотожним направленню справи на новий розгляд.

За таких обставин, у вказаній ситуації відсутні підстави, визначені ч. 1 ст.37 КАС України, які виключають участь судді першої інстанції у справі.

Доводів наявності інших підстав в для відводу судді Рубан В.В. позивачем не наведено.

Колегія суддів погоджується з ухвалою суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні заяви про відвід, оскільки викладені у заяві про відвід судді доводи позивача є загальними та суто суб`єктивними, а посилання на нібито упередженість ґрунтуються виключно на його припущеннях та не підтверджуються жодними належними доказами, з огляду на що, зазначене не може вплинути на справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спору з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів особи, а суб`єктивна думка позивача не може бути підставою для задоволення заяви.

Наявність інших підстав, передбачених нормами ст. ст. 36 та 37 КАС України, для відводу судді позивачем не зазначено.

Щодо посилань позивача в апеляційній скарзі на те, що на час продовження розгляду справи №820/3670/18 у суді першої інстанції, інша адміністративна справа №520/2382/19 за позовом чоловіка судді Рубан В.В. - Рубан В.М. перебувала вже на розгляді у Другому апеляційному адміністративному суді (колегія та сама: судді Чалий І.С., Перцова Т.С., Жигилій С.П.), колегія суддів зазначає наступне.

Заява про відвід судді від 27.06.2019р. даних доводів не містить.

Крім того, як вже було зазначено вище, не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджені належними і допустимими доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятої судом першої інстанції ухвали.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою, прийнятою на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та прийняв ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 року по справі № 820/3670/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя А.М. Григоров
Судді Н.С. Бартош З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 24.12.2019 року