Справа № 826/307/17
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/307/17 Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Кузьменка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Керівника відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталії Миколаївни на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.07.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Керівника відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталії Миколаївни, третя особа - Апарат Верховної Ради України, про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Керівника відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталії Миколаївни, в якому просила:

- зобов`язати керівника відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталю Миколаївну дотриматись вимог ст. 22 Закону України «Про звернення громадян», щодо обов`язку керівника проводити особистий прийом громадян, прийняти на особистому прийомі ОСОБА_1 ;

- дотриматись вимог ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», щодо права громадян знайомитися з матеріалами перевірки та видати ОСОБА_1 матеріали перевірки її звернень для ознайомлення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що особистий прийом громадян у Верховній Раді України здійснюється відповідно до вимог Порядку організації та проведення особистого прийому громадян у Верховній Раді України від 17.04.2015. Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про звернення громадян», та вказаного Положення, відповідач, як керівник, зобов`язана проводити особистий прийом громадян. Крім того, вказаний графік прийому громадян доводиться до відома громадян, що протиправно не було здійснено відповідачем. Також, позивач вважає, що відповідач протиправно не надала заявнику матеріали перевірки щодо її звернень.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.07.2019 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність керівника відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталії Миколаївни щодо нездійснення особистого прийому ОСОБА_1 .

Зобов`язано керівника відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталію Миколаївну провести особистий прийом з ОСОБА_1 у зручний для обох сторін день і час.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити уточнені позовні вимоги, зазначені на аркуші справи 232 том 1, а саме, зобов`язати керівника Відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталію Миколаївну дотриматись вимог ст. 22 Закону України «Про звернення громадян», щодо обов`язку керівника проводити особистий прийом громадян, прийняти на особистому прийомі ОСОБА_1 , дотриматись вимог ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», щодо права громадян знайомитися з матеріалами перевірки та видати ОСОБА_1 матеріали перевірки її звернень для ознайомлення, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Крім того, не погоджуючись з рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.07.2019, Керівник відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталія Миколаївна також подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, при цьому, посилаючись на суд неповне з`ясування всіх обставин справи, які мали значення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в частині позовних вимог.

У судовому засіданні апелянт - ОСОБА_1 вимоги власної апеляційної скарги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Щодо апеляційної скарги відповідача, позивач її вимоги не підтримала.

Представник третьої особи у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги Керівника відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Н.А. підтримав, просив їх задовольнити. Щодо апеляційної скарги позивача, представник третьої особи заперечував проти її задоволення.

Апелянт - Керівник відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталія Миколаївна у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду апеляційних скарг.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів звертає увагу на таке.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Верховної Ради України із письмовими запитами та зверненнями, поданими на прийомі в приймальні громадян Верховної Ради України.

22.02.2016 позивач звернулась до Керівника приймальні Верховної Ради України із заявою щодо нелюдського ставлення працівників приймальні ВРУ до людей похилого віку.

25.02.2016 Апаратом Верховної Ради, листом № 09-1874.26.14/35-02.16 зазначено, що роз`яснення стосовно порушеного питання було надано позивачу по суті під час особистого прийому.

12.03.2016 позивач звернулась до керівника приймальні громадян Верховної Ради України із клопотання про надання для ознайомлення матеріалів перевірки заяви від 22.02.2016.

Листом від 15.03.2016 № 09-1874.26.14/75-03.16, позивачу роз`яснено, що працівниками Національної поліції України не було зафіксовано жодного нелюдяного ставлення до громадян похилого віку, у зв`язку з чим, проведення перевірки з цього питання є не здійснювалось.

22.03.2016, позивач, листом № 1874.26.14/80 звернулась до Адамович Н.М. із заявою про особистий прийом, в якому просила провести особистий прийом із керівником відділу з питань звернень громадян, на що, 23.03.2016, листом № 09-1874.26.14/80-03.16, позивачу повідомлено графік особистого прийому громадян головами комітетів Верховної Ради України, головами депутатських фракцій (депутатських груп) та працівниками відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України.

Листом від 28.03.2016 № 1059.26.16/03, позивач звернулась із черговим зверненням про проведення особистого прийому керівником відділу з питань звернень громадян.

Листами від 23.04.2016 № 1059.26.16/24, № 1059.26.16/25, від 25.04.2016 № 1059.26.16/26 заявник повторно просила провести особистий прийом громадян та надати матеріали перевірки для ознайомлення.

Листом від 29.04.2016 № 09-1059.26.16/03-03.16, за підписом ОСОБА_4 на підставі вимог ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», Апаратом Верховної Ради України припинено листування із ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, останнім не надавались відповіді на подальші звернення.

11.05.2016 позивач звернулась до керівника приймальні Верховної Ради України із проханням видати для ознайомлення матеріали перевірки звернень, на які надана відповідь від 29.04.2016 за підписом ОСОБА_4 .

04.07.2016, ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про особистий прийом, однак, станом на момент звернення позивача до суду, а також під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, відповіді на свою заяву остання не отримала.

Враховуючи викладене, вважаючи порушеним право на звернення громадян, позивач звернулася до суду з вимогами про зобов`язання відповідача дотримуватись положень ст. ст. 18, 22 Закону України «Про звернення громадян».

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного:

- під час розгляду даного спору, підтверджено, що матеріали перевірки за розглядом звернень позивача на які надана відповідь ОСОБА_4 від 29.04.2016 не були створені, що також підтверджується поясненнями відповідача, третьої особи, а також показами допитаних свідків, зокрема: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ;

- суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог про зобов`язання дотриматись вимог ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» щодо права громадян знайомитися із матеріалами перевірки та видати ОСОБА_1 матеріали перевірки її звернень для ознайомлення; з урахуванням того, що позивач оскаржує дії відповідача лише у контексті приписів ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», суд при вирішенні спору не досліджував питання щодо правомірності ненадання відповіді на подану заяву;

- факт затвердження керівником Апарату Верхової Ради України нової посадової Інструкції завідувача сектору прийому громадян відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України від 21.02.2017 №241-к, якою, в свою чергу, не передбачено проведення особистого прийому, не нівелює обов`язку відповідача щодо проведення прийому громадян, згідно вимог посадової інструкції, яка була чинною на момент звернення позивача із відповідними заявами та свідчить про порушення відповідачем вимог ст. 22 Закону №393/96-ВР. Крім того, судом не прийнято до уваги посилання представника відповідача на те, що ведення особистого прийому було правом, а не обов`язком останньої, оскільки положення посадової інструкції не можуть суперечити приписам норми Закону, якою прямо передбачено обов`язок керівника проводити особистий прийом громадян;

- з урахуванням того, що лист від 29.04.2016 № 09-1059.26.16/03-03.16 за підписом ОСОБА_4 про припинення розгляду звернень громадян з повторних питань не будуть розглядатись на підставі вимог ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» був пов`язаний виключно із попередніми заявами ОСОБА_1 , суд вважає, що Адамович Н.М. протиправно та безпідставно не відреагувала та звернення позивачки щодо проведення особистого прийому від 04.07.2016, чим порушила приписи ст. 22 Закону України «Про звернення громадян».

Зважаючи на вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 40 Конституції України, кожному гарантовано право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України «Про звернення громадян», регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Законодавство України про звернення громадян включає цей Закон та інші акти законодавства, що видаються відповідно до Конституції України та цього Закону. (ст. 2 Закону України «Про звернення громадян»)

Згідно з ст. 4 Закону України «Про звернення громадян», до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які - небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються. (ст. 7 Закону України «Про звернення громадян»)

Письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає. Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними. Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення. (ст. 8 Закону України «Про звернення громадян»)

Нормами ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Приписами ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», визначено обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було досліджено, що зі змісту поданих заявником заяв, після отримання відповіді за підписом ОСОБА_4 про припинення переписки на підставі вимог ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», ОСОБА_1 було подано заяву від 11.05.2016 про видачу матеріалів перевірки за підписом ОСОБА_4 .

Однак, судом першої інстанції встановлено та не спростовано сторонами, що матеріали перевірки за розглядом звернень позивача на які надана відповідь ОСОБА_4 від 29.04.2016 не були створені, що також підтверджується поясненнями відповідача, третьої особи, а також показами допитаних під час розгляду в Окружному адміністративному суді м. Києва свідків, зокрема, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Крім того, суд дійшов до висновку, що особа може бути запрошеною для розгляду поданої нею заяви чи скарги у випадку проведення відкритого засідання щодо розгляду заяви чи скарги з порушених питань. В той же час, дані дії по проведенню засідання по скарзі/зверненню позивача, відповідачем не приймались, а переписка була припинена на підставі вимог ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», з огляду на що, матеріали такої перевірки не створювались.

Гарантоване ст. 55 Конституції України, і конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач не оскаржує дії відповідача щодо порушення процедури проведення перевірки її звернення/звернень та оформлення її результатів (матеріалів), а просила зобов`язати дотриматись вимог ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», щодо права громадян знайомитися з матеріалами перевірки та видати ОСОБА_1 матеріали перевірки її звернень для ознайомлення. (а.с. 232 т. 1) Тобто, у разі встановлення обставин, що свідчать про відсутність формування матеріалів перевірки та їх письмового вираження, у даному випадку, відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог про зобов`язання дотриматися вимог ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» щодо права громадян знайомитися із матеріалами перевірки та видати ОСОБА_1 матеріали перевірки її звернень для ознайомлення, на що, цілком обгрунтовано вказано судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. Крім того, враховуючи те, що позивач оскаржує дії відповідача лише у контексті приписів ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», суд першої інстанції при вирішенні спору не досліджував питання щодо правомірності ненадання відповіді на вказану заяву.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, а саме, встановлення бездіяльності керівника відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталії Миколаївни щодо нездійснення особистого прийому ОСОБА_1 та зобов`язання провести особистий прийом з ОСОБА_1 у зручний для обох сторін день і час, з урахуванням наступного.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначала, що відповідач не додержується вимог Закону України «Про звернення громадян» щодо проведення особистого прийому громадян, у зв`язку з чим, просила зобов`язати Керівника Відділу з питань звернення громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Н.М. виконати вимоги ст. 22 Закону України «Про звернення громадян» щодо проведення особистого прийому ОСОБА_1 .

Згідно з ст. 22 Закону України «Про звернення громадян», керівники та інші посадові особи органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян зобов`язані проводити особистий прийом громадян. Прийом проводиться регулярно у встановлені дні та години, у зручний для громадян час, за місцем їх роботи і проживання. Графіки прийому доводяться до відома громадян. Порядок прийому громадян в органах державної влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, об`єднаннях громадян визначається їх керівниками. Усі звернення громадян на особистому прийомі реєструються. Якщо вирішити порушені в усному зверненні питання безпосередньо на особистому прийомі неможливо, воно розглядається у тому ж порядку, що й письмове звернення. Про результати розгляду громадянину повідомляється письмово або усно, за бажанням громадянина.

Вищі посадові особи держави - Президент України, Голова Верховної Ради України, Прем`єр-міністр України - здійснюють прийом у встановленому ними порядку. (ст. 23 Закону України «Про звернення громадян»)

Відповідно до ст. 88 Конституції України, Голова Верховної Ради України: веде засідання Верховної Ради України; організовує роботу Верховної Ради України, координує діяльність її органів; 3) підписує акти, прийняті Верховною Радою України; 4) представляє Верховну Раду України у зносинах з іншими органами державної влади України та органами влади інших держав; 5) організовує роботу апарату Верховної Ради України. Голова Верховної Ради України здійснює повноваження, передбачені цією Конституцією, у порядку, встановленому Регламентом Верховної Ради України.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 7 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України», організаційне, правове, наукове, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення діяльності Верховної Ради, її органів, народних депутатів, депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді здійснює Апарат Верховної Ради. Апарат Верховної Ради діє на основі Положення про Апарат Верховної Ради, яке затверджується постановою Верховної Ради. Положення про структурний підрозділ Апарату Верховної Ради затверджується Головою Верховної Ради України.

Апарат Верховної Ради України є постійно діючим органом, який здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України, її органів та народних депутатів України. Апарат є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. (п. п. 1, 5 Положення про Апарат Верховної Ради України)

У сфері організаційного забезпечення діяльності Верховної Ради України Апарат організовує прийом громадян, розгляд поданих ними до Верховної Ради України та її органів пропозицій, заяв і скарг, вивчає та узагальнює питання, порушені громадянами у зверненнях, вносить пропозиції щодо їх вирішення. (п. 20 ч. 7 Розділу ІІ Положення про Апарат Верховної Ради України)

Отже, з урахуванням зазначеного, слід дійти висновку, що Апарат не є органом державної влади, а за функцією і компетенцією створений з метою забезпечення реалізації повноважень Верховної Ради України, зокрема, Апарат забезпечує реалізацію права на звернення до Верховної Ради України, на виконання чого, створено приймальню громадян у Верховній Раді України, в якій забезпечується проведення особистого прийому громадян керівництвом Верховної Ради України, а також, прийом звернень громадян для їх подальшого опрацювання.

Слід зазначити, що постановою Верховної Ради України «Про структуру апарату Верховної Ради України» від 20.04.2000 № 1678-ІІІ, встановлено граничну чисельність кількості штатних одиниць та затверджено структуру Апарату Верховної Ради України у складі підрозділів, визначених у частині другій, в якій, Відділ з питань звернень громадян є одним із структурних підрозділів Апарату.

Так, станом на момент звернення позивача із заявою від 04.07.2016 про проведення Адамович Н.М. особистого прийому, діяла Посадова Інструкція завідуючого Відділом з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України від 25.05.2001, згідно якої, до прав завідуючого відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України відносилось право вести прийом громадян з особистих питань, розглядати усні та письмові звернення.

Наразі, правовий статус Відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України врегульовано Положенням про Відділ з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України, затвердженим розпорядженням Першого заступника Керівника Апарату - керуючого справами від 07.06.2018 за № 792-к, відповідно до якого, Відділ з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України є структурним підрозділом Апарату Верховної Ради України і підпорядковується Керівнику Апарату Верховної Ради України та одному із його заступників згідно з розподілом обов`язків.

Особистий прийом громадян у Верховній Раді України здійснюється відповідно до Порядку організації та проведення особистого прийому громадян у Верховній Раді України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 17.04.2015 № 573.

Відповідно до п. п. 1-5 Порядку, він визначає основні вимоги до організації та проведення особистого прийому громадян у Верховній Раді України. Зокрема, визначений перелік осіб, які проводять особистий прийом громадян у Верховній Раді України. Особистий прийом громадян у Верховній Раді України проводиться головами комітетів Верховної Ради України, головами депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді України та працівниками Відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України у приймальні Верховної Ради України (м. Київ, вул. Банкова, 6-8); особистий прийом громадян Головою Верховної Ради України проводиться в установленому ним порядку, відповідно до ст. 23 Закону України «Про звернення громадян»; особистий прийом громадян за дорученням Голови Верховної Ради України може здійснюватися працівниками його секретаріату; особистий прийом громадян головами комітетів Верховної Ради України, головами депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді України проводиться протягом чергової сесії у визначені графіком дні з 14-ої до 17-ої години; особистий прийом громадян працівниками Відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України проводиться щоденно, крім неділі та святкових днів, з 8-ої до 13-ої години та з 14-ої до 17-ої години, у п`ятницю і передсвяткові дні - до 16-ої години, у суботу - з 10-ої до 13-ої години.

З вищенаведеного слідує, що саме Головою Верховної Ради України затверджений Порядок організації та проведення особистого прийому громадян в органі - Верховній Раді України, а не у Відділі з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України, керівником якого є відповідач.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта - Керівника відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталії Миколаївни про те, що на Керівника Відділу, не покладено обов`язків особисто проводити прийом громадян, оскільки зазначена посада не є посадою керівника органу державної влади, у розумінні ст. 22 Закону України «Про звернення громадян», до її повноважень не належить вирішення питань про внесення будь-яких змін в існуючий порядок особистого прийому громадян у Верховній Раді України, оскільки це є виключною компетенцією Голови Верховної Ради України та Керівника Апарату Верховної Ради України. У свою чергу, обов`язки керівника Відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України обмежуються забезпеченням організації роботи по проведенню особистого прийому громадян головами комітетів Верховної Ради України, головами депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді України у сесійний період у приймальні Верховної Ради України та затвердженням графіків проведення особистого прийому громадян у приймальні Верховної Ради України працівниками цього Відділу та контролем їх додержання. Відповідні графіки складаються щомісячно та оприлюднюються шляхом розміщення у приймальні Верховної Ради України.

Тобто, відповідач не є керівником органу державної влади, у розумінні положень ст. 22 Закону України «Про звернення громадян», а відповідно до розподілу функціональних повноважень та обов`язків, визначених Керівництвом Апарату, особистий прийом громадян здійснюють уповноважені на те посадові особи Верховної Ради України, зокрема, обов`язки з проведення особистого прийому громадян у приймальні Верховної Ради України покладені на завідувача та головних консультантів сектору прийому громадян Відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України, що, на переконання колегії суддів, помилково не було враховано судом першої інстанції під час задоволення позовних вимог в частині.

Таким чином, встановивши, що до обов`язків відповідача не належить здійснення особистого прийому громадян, оскільки розпорядчими та організаційними документами Верховної Ради України та Апарату Верховної Ради України, останні покладені на інших осіб, які, у свою чергу, забезпечують реалізацію прав, визначених приписами ст. 22 Закону України «Про звернення громадян» та не допускають прогалини-відсутності уповноважених осіб на здійснення прийому громадян у даному органі та не порушують вимоги закону в цій частині, відсутні підстави для зобов`язання саме керівника відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталю Миколаївну дотриматись вимог ст. 22 Закону України «Про звернення громадян», щодо обов`язку проводити особистий прийом громадян. У свою чергу, положення ст. 22 Закону України «Про звернення громадян», не встановлюють обов`язку всіх без виключення посадових осіб здійснювати особистий прийом громадян.

Крім того, листом Відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України № 09-1874.26.14/80-03.16 від 23.03.2016, заявнику роз`яснено порядок проведення особистого прийому громадян у Верховній Раді України, а листом № 09-1059.26.16/03-03.16 від 29.04.2016 за підписом Першого заступника керівника Апарату Верховної Ради України Слишинського В.І. було припинено розгляд повторних звернень заявника з питань особистого прийому по пенсійному посвідченню, інших питань організації та проведення особистого прийому громадян у Верховній Раді України. (а.с. 69, 70, 71-78 т. 1)

Таким чином, доводи апеляційної скарги Керівника відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталії Миколаївни спростовують висновки суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог. У свою чергу, доводи та обгрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження під час розгляду в суді апеляційної інстанції та не дають підстав для її задоволення.

18.12.2019 у судовому засіданні позивачем було заявлено клопотання щодо застосування ст. 24 Закону України «Про звернення громадян» (відповідальність посадових осіб за порушення законодавства про звернення громадян) та щодо постановлення окремої ухвали, які долучені до матеріалів справи, проте, колегія суддів вважає їх необгрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки їх доводи не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційних скарг. Крім того, слід зазначити, що згідно приписів ст. 249 КАС України, постановлення окремої ухвали є правом суду, яке застосовується у випадках виявлення під час розгляду справи порушень закону, встановлення наявності підстав для притягнення до відповідальності осіб, рішення/дії/бездіяльність яких визнаються протиправними, а також у разі зловживання процесуальними правами.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвели до помилкового вирішення справи в частині задоволених позовних вимог, а тому, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в цій частині. У іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.07.2019 слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Керівника відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталії Миколаївни - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.07.2019 - скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності керівника відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталії Миколаївни щодо нездійснення особистого прийому ОСОБА_1 , зобов`язання керівника відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталію Миколаївну провести особистий прийом з ОСОБА_1 у зручний для обох сторін день і час, та прийняти нову постанову в цій частині, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

У іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.07.2019 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко

Повний текст постанови складено 23.12.2019.