Справа № 754/9908/19
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 754/9908/19 Суддя (судді) першої інстанції: Зотько Т.А.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.

за участю секретаря Гундерука А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції у м. Києві про скасування постанови про адміністративне правопорушення, компенсацію шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив скасувати постанову ЕАВ 909363 від 11 лютого 2019 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а справу закрити, зупинити виконавче провадження № 59294518 та компенсувати шкоду в розмірі 10 000, 00 грн, заподіяну незаконним накладенням адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту його банківського рахунку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що посадовими особами відповідача його було незаконно притягнуто до відповідальності за порушення п. 15.9 г ПДР без розгляду справи про адміністративне правопорушення по суті та надання будь-яких доказів про його фактичне вчинення.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено, при цьому, суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на спростування обставин, викладених в оспорюваній постанові, та на підтвердження своїх пояснень щодо незаконних дій відповідача та протиправності спірної постанови.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову.

Свої доводи обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова не відповідає нормам КУпАП, винесена безпідставно та неправомірно, з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки під час її винесення відповідачем не було дотримано вимог статей 245, 251, 276, 268, 280, 283 КУпАП. Так, позивач наполягає, що в його діях відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, отже провадження у справі про адміністративне правопорушення не могло бути розпочато.

В судовому засіданні позивач вимоги апеляційної скарги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату час та місце проведення судового засідання, не з`явився.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що 11.02.2019 старшим лейтенантом поліції батальйону 4 роти 2 Управління патрульної поліції у місті Києва Пастух О.О. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 909363, відповідно до якої до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Зі змісту вказаної постанови слідує, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом DAWOO SENS, номерний знак НОМЕР_1 11.02.2019 о 01:11:09 по вул. Курчатова, 8, м. Київ здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушив п. 15.9 г ПДР (Порушення заборони зупинки на пішохідних переходах) (а.с. 23).

12.02.2019 позивач подав скаргу вищестоящій посадовій особі в порядку ст. 288 КУпАП, в якій просив скасувати постанову і закрити справу про адміністративне правопорушення (а.с. 27-28).

Заступник начальника УПП у м. Києві розглянув скаргу позивача та прийняв рішення щодо залишення постанови по справі про адміністративне правопорушення без змін, а скарги без задоволення (а.с. 30-31), яке було скеровано позивачеві листом від 21.02.2019 № Я-1619/41/11/4/02-2019.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 зафіксовано в порядку та у спосіб, визначені законом, що підтверджується, зокрема, представленим відповідачем відеозаписом. При цьому, будь-яких доказів, які б спростовували обставини, викладені в постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності, позивачем суду не представлено.

Разом з тим, розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду встановленого цим Кодексом або іншими Законами.

Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Так, приписами частини другої цієї статті визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Аналогічно, згідно зі статтею 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Як вбачається з матеріалів справи і не оспорюється позивачем, копію оскаржуваної постанови він отримав відразу після її винесення, про що свідчить його особистий підпис (а.с.4).

Відповідно до частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відтак, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, які перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.

В апеляційній скарзі, як на поважність пропуску строку звернення до суду, позивач зазначає те, що з метою досудового врегулювання вказаного питання звернувся до начальника управління патрульної поліції в м. Києві зі скаргою на постанову про накладення адміністративного стягнення. У зв`язку з тим, що про результат розгляду цієї скарги він не був обізнаний протягом тривалого часу, звертаючись до суду позивач вважав, що ним не пропущено строк звернення до суду.

Однак, колегія суддів зауважує, що відповідно до положення пункту 3 частини першої статті 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Зміст наведеної норми дає підстави для висновку, що законом передбачено право вибору особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо порядку оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому, звернення позивача до вищестоящого органу зі скаргою не є визначеним досудовим порядком вирішення спору, а є альтернативним способом захисту своїх прав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 210/3915/17.

Таким чином, отримавши спірну постанову 11.02.2019 та подавши даний позов до суду 05.07.2019, позивач пропустив установлений статтями 286 КАС України та 289 КУпАП строк звернення до суду для такої категорії справ.

У відповідності до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В свою чергу, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Слід зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року в справі № 815/91/18.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду та не наведено жодних обставин, які були об`єктивно непереборними, та не залежали від його волевиявлення чи були пов`язані з дійсними істотними перешкодами або труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, що стало підставою для неправильного вирішення питання, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а позов залишити без розгляду.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2019 року - скасувати та постановити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до управління патрульної поліції у м. Києві про скасування постанови про адміністративне правопорушення, компенсацію шкоди - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк