Справа № 480/2257/19
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 р.Справа № 480/2257/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Старостіна В.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 18.10.2019 року по справі № 480/2257/19

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради третя особа: Комунальне підприємство "Спеціалізований комбінат" Сумської міської ради

про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат» Сумської міської, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради щодо в день оприлюднення ним на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель інформації про публічну закупівлю Поховальних та супутніх послуг у сумі 9883197,98 грн., виконання яких повинно бути здійснено за рахунок коштів міського бюджету міста Суми на протязі 2019 року, прийняття оформленого Протоколом засідання тендерного комітету Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради від 26.12.2018 року № 347/05.09-08/2018 рішення про намір укласти з Комунальним підприємством «Спеціалізований комбінат» Сумської міської ради договір про закупівлю цих послуг, згідно до його у цей же день розкритої тендерної пропозиції;

- визнати протиправними дії Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради щодо застосовування переговорної процедури закупівлі при публічній закупівлі Поховальних та супутніх послуг у сумі 9883197,98 грн., виконання яких повинно бути здійснено за рахунок коштів міського бюджету міста Суми на протязі 2019 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що протиправні дії Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради, порушують розтлумачений пунктом 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004 законний інтерес позивача щодо прагнення ним до користування таким соціальним благом, як належне здійснення цим Департаментом своїх владних повноважень у сфері управлінської діяльності, в частині забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвитку добросовісної конкуренції. В підтвердження факту наявності його порушеного законного інтересу зазначає, що відповідно до абзацу 3 пункту 3.6. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004, поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який:

а) виходить за межі змісту суб`єктивного права;

б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони;

в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб;

г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права;

д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом;

є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Другим реченням цього ж абзацу вказаного пункту зазначеного рішення Конституційного Суду України визначено те, що охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

І, відповідно, пунктом 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004 встановлено те, що «поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції України і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам».

При цьому, пунктом 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 14.12.2011 року № 19-рп/2011 у справі № 1-29/2011 встановлено те, що «в аспекті конституційного звернення положення ч. 2 ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному», і «реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом».

З вищевикладених підстав та виходячи при цьому із встановленого 1 реченням абзацу 3 пункту 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 14.12.2011 року № 19-рп/2011 у справі № 1-29/2011 факту наявності правовідносини у сфері управлінської діяльності між ОСОБА_1 , як громадянином України та членом територіальної громади міста Суми, і Департаментом інфраструктури міста Сумської міської ради, вищезазначені протиправні дії відповідача порушують законний інтерес позивача щодо прагнення ним до користування таким соціальним благом, як належне здійснення відповідачем своїх владних повноважень у сфері управлінської діяльності, в частині ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвитку добросовісної конкуренції.

В обґрунтування протиправності дій відповідача позивач зазначив, що відповідач не мав законного права 26.12.2018 року в день оприлюднення ним на веб-порталі уповноваженого органу з питань закупівель інформації про публічну закупівлю поховальних та супутніх послуг, виконання яких повинно бути здійснено за рахунок коштів міського бюджету міста Суми на протязі 2019 року, приймати оформлене Протоколом засідання тендерного комітету Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради від 26.12.2018 року № 347/05.09-08/2018 рішення про намір укласти з КП «Спецкомбінат» договір про закупівлю вказаних послуг, згідно до його у цей же день поданої та розкритої тендерної пропозиції, оскільки, відповідно до окремих норм ст. 10 Закону України «Про публічні закупівлі», інформація про закупівлю, до складу якої входить, між іншим, і тендерна документація, повинна бути оприлюдненою «не пізніше ніж за 15 днів до дня розкриття тендерних пропозицій, якщо вартість закупівлі не перевищує межі, встановлені у частині четвертій цієї статті, та не пізніше 30 днів у разі перевищення таких меж».

Позивач зазначає, що відповідач не мав законного права при публічній закупівлі спірних послуг, виходячи із встановленої п. 2 ч. 2 ст. 35 Закону України «Про публічні закупівлі» підстави, застосовувати переговорну процедуру закупівлі, оскільки цією підставою повинен бути факт відсутності конкуренції на відповідному ринку, внаслідок чого, договір про закупівлю може бути укладено лише з одним постачальником, за відсутності при цьому альтернативи. Як вказує позивач, на ринку поховальних та супутніх послуг міста Суми була і є присутньою конкуренція, а саме на ньому, окрім КП «Спецкомбінат», працює ПП «Лорд».

Також зазначає, що були закуплені саме «Поховальні та супутні послуги», а не послуги з поточного ремонту та утримання міських кладовищ та ритуальні послуги.

Позивач зазначає, що третя особа безпідставно посилається на лист Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, яким надані звіти, що встановлюють факт наявності у третьої особи ознак монопольного (домінуючого) становища на таких ринках міста Суми, оскільки відповідно до законодавства, Антимонопольний комітет України не наділений правом видання тих актів, або листів, що можуть бути, при проведенні процедури публічних закупівель, законними підставами для застосування переговорної процедури закупівлі, окрім того, навіть визначення Антимонопольним комітетом України наявності монопольного (домінуючого) становища певного суб`єкту господарювання на відповідному ринку не є фактом відсутності конкуренції на даному ринку.

Також позивач вказує, що пояснення, надані третьою особою, суперечать нормам законодавства, а саме ст. 16 Закону України «Про поховання та похорону справу», ч. 2 ст. 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», а також вказує, що ніяким нормативно-правовим актом в сфері поховання не встановлено будь-якого обмеження для суб`єктів господарювання у наданні ритуальних послуг з організації поховання та облаштування місця поховання.

На підставі зазначеного та не погоджуючись з такими діями, звернувся до суду з позовною заявою.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2019 року та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги в зв`язку з її необґрунтованістю та безпідставністю.

Третьою особою подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до протокольної ухвали від 20.12.2019 року, колегія суддів ухвалила апеляційний розгляд справи продовжити в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що рішенням тендерного комітету Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради від 26.12.2018 року (протокол № 345/05.09-06/2017) затверджено тендерну документацію (переговорна процедура) на закупівлю ДК 021:20-7 Поховальні та супутні послуги (послуги по поточному ремонту та утриманню міських кладовищ та ритуальні послуги).

Вказана інформація була розміщена на сайти https://www.dzo.com.ua.

Згідно з протоколом № 346/05.09-08/2018 від 26.12.2018 року засідання тендерного комітету щодо проведення переговорної процедури на закупівлю послуг по поточному ремонту та утриманню міських кладовищ та ритуальних послуг, проведено переговорну процедуру щодо закупівлі послуг по поточному утриманню міських кладовищ та ритуальних послуг з Комунальним підприємством «Спецкомбінат» на очікувану вартість 9883197,98 грн. відповідно до положень Закону України «Про публічні закупівлі».

У відповідності до протоколу № 347/05.09-08/2018 від 26.12.2018 року засідання тендерного комітету про намір укласти договір за підсумками проведення переговорної процедури на закупівлю послуг по поточному ремонту та утриманню міських кладовищ та ритуальних послуг, прийнято рішення про намір укласти договір з Комунальним підприємством «Спеціалізований комбінат» (а.с. 13).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії, вчинені відповідачем, які оскаржує позивач, не порушують права та законні інтереси позивача та не обмежують їх дію, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Адміністративний суд захищає громадянина від втручання у його основоположні права.

Разом з тим, саме по собі звернення до адміністративного суду ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Для того щоб було надано судовий захист, суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. При цьому, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, що стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, що з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке порушує безпосередньо права, свободи та інтереси особи.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. <...> поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент їх звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай, індивідуально виражені права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Колегія суддів зазначає, що порушення вимог закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Враховуючи зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Колегія суддів наголошує на тому, що звертаючись з позовною заявою до суду, позивачем не вказано, яким саме чином оскаржувані дії суб`єкта владних повноважень порушують його права, свободи або інтереси.

У зв`язку з чим, ухвалою суду від 01.07.2019 року, дану позовну заяву позивача, відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України залишено без руху та запропоновано позивачу надати обґрунтування порушень з боку відповідача.

На виконання вказаної ухвали позивач 08.07.2019 року подав заяву, у якій послався на вищезазначене рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 та вказав на своє право звернення до суду відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки суд на стадії відкриття провадження не мав можливості з наданих документів та пояснень позивача встановити наявність підстав для звернення до суду, а також з метою недопущення безпідставного позбавлення позивача права на судовий захист, суд відкрив провадження в даній справі з метою з`ясування вказаних обставин під час розгляду справи по суті.

На підставі ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Натомість, в ході підготовчого засідання та судового розгляду даної справи, позивачем не наведено жодних належних і допустимих в розумінні ст. ст. 73-74 Кодексу адміністративного судочинства України доказів, а саме того, що оскаржувані дії порушують права, свободи або законні інтереси позивача, у зв`язку з чим, підлягають захисту в порядку адміністративного судочинства шляхом визнання протиправними дій Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Проте, зі змісту позовної заяви не вбачається спору між фізичною особою - ОСОБА_1 та суб`єктами владних повноважень щодо оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності.

Аналогічна правова позиція зазначена у постановах Верховного Суду від 07.02.2019 року у справі № 144/1883/15-а.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення інших держав, рішення міжнародних арбітражів, рішення міжнародних судових установ та аналогічні рішення інших міжнародних організацій щодо вирішення спорів є обов`язковими до виконання на території України за умов, визначених законом, а також відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Окремо суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що з урахуванням вищевикладеного обґрунтування, відсутні підстави для дослідження обставин (фактів), якими обґрунтовуються вимоги позивача, оскільки обов`язковою передумовою вчинення вказаних дії судом, відповідно до норм КАС України, є наявність спору між сторонами, тобто наявність порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законного інтересу саме позивача, в той же час вказаних порушень позивачем не зазначено.

Згідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат» Сумської міської ради про визнання дій протиправними відсутні.

Викладене позивачем не спростовано та підтверджено матеріалами справи.

Згідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного суду від 10.10.2019 року по справі № 440/2257/19 відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За приписами ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2019 року по справі № 480/2257/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)В.В. Старостін
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц