Справа № 160/6036/19
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2019 року м.Дніпросправа № 160/6036/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року у справі № 160/6036/19 (суддя Букіна Л.Є.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу від 12.11.2018р. № Ф-3802-53/64-у та від 10.05.2019р. № Ф-3802-53/64.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підставою для нарахування оскаржених вимог стала несплата єдиного соціального внеску як самозайнятою особою - адвокатом. Зазначає, що дійсно має свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю, проте своє право на заняття професійною діяльністю реалізовував не як самозайнята особа, а як найманий працівник ТОВ «Технік Машинес Інтернешенел», ТОВ ФІРМА «Форлит Т», ПВТФ «Кріоліт-Дніпро». Саме роботодавці протягом 01.01.2017 року 30.04.2019 року сплачували єдиний соціальний внесок за позивача.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, судом визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 року № Ф-3802-53/64, прийняту Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Із рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, позивач просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нове про повне задоволення позовних вимог. Позивач вказує, що не являється платником єдиного внеску, оскільки не займається індивідуальною адвокатською діяльністю з 2004 року.

Відповідач також подав апеляційну скаргу на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року, проте, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року апеляційна скарга Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року у справі №160/6036/19 була повернута скаржнику, у зв`язку з невиконанням ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати в оскарженій позивачем частині, з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 0797 від 12.09.98 позивач має право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 30).

Відповідно до ідентифікаційних даних позивача, останньому контролюючим органом встановлена ознака незалежної професійної діяльності (адвокат).

За обліковими даними інтегрованої картки платника податків, станом на 30.04.2019 загальна сума заборгованості позивача по єдиному внеску становила 21 030,90 грн.

На вказану суму відповідачем сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 року № Ф-3802-53/64-у та від 10.05.2019 року № Ф-3802-53/64.

Позивач, вважаючи зазначені рішення протиправними, звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Відмовляючи в частині позовних вимог щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018р. №Ф-3802-53/64-у, суд першої інстанції виходив з того, що право на зайняття адвокатською діяльністю позивачем зупинено чи припинено не було, останній не був позбавлений усіх визначених законом підстав для здійснення адвокатської діяльності, що свідчить про наявність обов`язку сплати єдиного внеску у нього як самозайнятої особи.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції помилковими, враховуючи наступне.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) самозайнята особа платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю працівник це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону № 5076-VI визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

З урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Такий висновок ґрунтується на правовій позиції Верховний Суд, викладеній у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №160/3114/19.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 01.01.2017 року по 30.04.2019 був найманим працівником на різних посадах ТОВ «Технік Машинес Інтернешенел». Крім того, працював за сумісництвом на ТОВ ФІРМА «Форлит Т» та ПВТФ «Кріоліт-Дніпро». У цей період роботодавці сплачували за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що не заперечується відповідачем та підтверджується довідками про доходи (а.с. 56-62).

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально судом не встановлено.

Варто зазначити, що наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

Оскільки позивач, у період нарахування йому контролюючим органом ЄСВ, був найманим працівником та роботодавці сплачували за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, а від діяльності адвоката у даному періоді доходів не отримував, у останнього був відсутній обов`язок сплати такого податку, як самозайнятою особою.

Враховуючи вище викладене, апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог, з прийняттям нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.311, п.2 ч.1 ст.315, 317, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року у справі № 160/6036/19 - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 12 листопада 2018 року №Ф-3802-53/64-у та ухвалити нове судове рішення в цій частині.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 12 листопада 2018 року №Ф-3802-53/64-у.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області () судові витрати у розмірі 1 536,80 грн (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок копійок), з яких 384,2 грн. сплаченого судового збору за подачу позовної заяви та 1 152,60 грн. - за подачу апеляційної скарги.

В решті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року у справі № 160/6036/19 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду в строк, передбачений ст.329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова