Справа № 160/7149/19
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2019 року Справа № 160/7149/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГолобутовського Р.З.
за участі секретаря судового засіданняГрунської Ю.О.
представників позивача представника відповідача Гузь Г.О., Конько О.С. Атрошенко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "НФМ АГРО" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
29.07.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "НФМ АГРО" (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що контролюючим органом протиправно та необґрунтовано прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, оскільки у ході проведення перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "НФМ АГРО" контролюючому органу надано всі необхідні документи для підтвердження дотримання вимог Податкового кодексу України, за періоди, що перевірялись. Окрім цього, позивач зазначає, що господарські операції між ТОВ "НФМ АГРО", ТОВ «Томаріс», ТОВ «Савадж» та ТОВ «Ековторпродукт 2016» мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємства, ознак фіктивності на час здійснення господарської операції не мали, що зумовлює хибність викладених в акті перевірки висновків податкового контролюючого органу, а відтак, вони не можуть бути покладені в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, внаслідок чого останні є такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягають скасуванню та визнанню протиправними.
Ухвалою суду від 30.07.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження.
16.08.2019 року представником відповідача подано до суду відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що надані позивачем первинні документи, видані від імені контрагента та докази перерахування грошових коштів не можуть самі по собі підтверджувати реальність виконання господарських угод, оскільки за інформацією податкового органу вказані суб`єкти господарювання не виконували та об`єктивно не мали можливості виконати послуги на користь позивача. Крім того, укладені між ТОВ "НФМ АГРО" та його контрагентами договори не опосередковувалися реальним виконанням операцій, яка становить його предмет.
20.08.2019 року від позивача надійшло заперечення на відзив, де підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив відповідача є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовує доводи, викладені в позовній заяві, як підстави для задоволення позову. Крім того, позивачем додатково надано пояснення відносно здійснення ним господарської діяльності, задля спростування висновків відповідача, викладених в акті перевірки.
16.09.2019 року позивачем подано пояснення щодо окремих питань, в яких також підтримано позицію, викладену в позовній заяві та у запереченнях на відзив, та додатково надано пояснення щодо здійснення ним господарської діяльності задля підтвердження правомірності ведення податкового обліку.
04.10.2019 року до суду від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких підтримано позицію викладену у відзиві на позовну заяву та зазначено, що доводи та твердження позивача жодним чином не спростовують суті виявлених у ході перевірки ГУ ДФС в Дніпропетровській області порушень, крім того зазначає, що міркування позивача ґрунтуються виключно на формальному запереченні виявлених порушень.
29.10.2019 року суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.
Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, запереченнях на відзив та у поясненнях щодо окремих питань, просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на відзив на позовну заяву та письмові пояснення, що містяться в матеріалах справи, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви просила відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
ТОВ "НФМ АГРО" знаходиться на податковому обліку у ГУ ДФС у Дніпропетровській області з 07.05.2014 року.
Перевіркою встановленні такі порушення ТОВ "НФМ АГРО":
- п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-УІ (із і змінами та доповненнями) в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 935520 грн., у тому числі:
- за 2 квартал 2018 року у сумі 126000 грн.;
- за 3 квартал 2018 року у сумі 773898 грн.;
- ч.2 ст.6, ч.8 ст.9 Закону № 2464 № 2464- VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхуванню», несвоєчасне нарахування єдиного внеску у розмірі 1278,57 грн.;
- п. 103.2, п.103.4, п.103.10 ст.103, п.п.141.4.2 п.141.4 ст.141 ПКУ під час виплати нерезиденту Trimble Europe B.V. (Нідерланди) по Договорам надання послуг доходу, що призвело до заниження податку з доходів нерезидентів з джерелом їх походження з України на суму 114462 грн.;
- пп. 16.1.3 п.16.1 ст.16, п.103.9 ст.103, в частині неподання Розрахунку (звіту) податкових зобов`язань нерезидента, яким отримано доходи із джерелом їх походження з України за 2017 рік, 1 квартал 2018 року, 1 півріччя 2018 року, 3 квартали 2018 року, які є додатком ПН до рядка 23 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства.
Так, позивачем складено та направлено скаргу на оскаржувані податкові повідомлення-рішення до Державної фіскальної служби України.
Рішенням Державної фіскальної служби України від 17.07.2019 року за №32072/6/99-99-11-04-01-25 скаргу ТОВ "НФМ АГРО" залишено без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення - залишено без змін.

Так, правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, винесених ГУ ДФС у Дніпропетровській області, є предметом розгляду цієї адміністративної справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Пунктом 135.1 ст. 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до п. 137.1 ст. 137 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Водночас, у силу приписів п. 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

При цьому, платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Отже, суд вважає зазначити наступне щодо податкового повідомлення-рішення № від 19.04.2019 року.

Щодо заниження Товариством податку на прибуток за 2016 рік на суму 35622,00 грн.

За період, що був предметом перевірки, позивачем було задекларовано «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» у сумі грн.

Як видно з матеріалів справи та визнається сторонами, Товариством сформовано за 2016 рік дохідну частину за наступними бухгалтерськими проводками:

- методом подвійного запису за Дт 79 «Фінансові результати» та Кт 701 «Дохід від реалізації готової продукції» відображено дохід на загальну суму 0 грн.;

- методом подвійного запису за Дт 79 «Фінансові результати» та Кт 702 «Дохід від реалізації товарів» відображено дохід на загальну суму 979292,99 грн.;

- методом подвійного запису за Дт 79 «Фінансові результати» та Кт 703 «Дохід від реалізації робіт та послуг» відображено дохід на загальну суму 16559529,00грн.;

- методом подвійного запису за Дт 79 «Фінансові результати» та Кт 704 «Вирахування з доходу» відображено повернення товару на загальну суму 18343,88 грн.;

- методом подвійного запису за Дт 79 «Фінансові результати» та Кт 712 «Дохід від реалізації інших оборотних активів» відображено дохід на загальну суму 2585,64 грн.;

- методом подвійного запису за Дт 79 «Фінансові результати» та Кт 718 «Безоплатно отримані товари, роботи, послуги» відображено дохід на загальну суму 11769,49 грн.;

- методом подвійного запису за Дт 79 «Фінансові результати» та Кт 719 «Інші доходи від операційної діяльності» відображено дохід на загальну суму 1516,56 грн.;

- методом подвійного запису за Дт 79 «Фінансові результати» та Кт 74 «Інші доходи» відображено дохід на загальну суму 303153,37 грн.

Отже, як встановлено судом, загальна сума доходу Товариства за 2016 рік становить 17839503,09 грн.

Втім, за даними декларації з податку на прибуток за 2016 рік сума задекларованого доходу становить 17641602 грн.

Суд звертає увагу, що вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обсягу доходу за даними бухгалтерського обліку, підтвердженими первинними документами, та за даними декларації з податку на прибуток.

Таким чином, суд робить висновок, що ТОВ «НФМ Агро» занижено дохід від здійснення діяльності в 2016 році на загальну суму 197901 грн., а тому висновки контролюючого органу щодо заниження податку на прибуток за 2016 рік на суму 35622 грн. є правомірними.

Щодо заниження Товариством податку на прибуток за 3 квартал 2018 року на загальну суму 436827 грн., суд зазначає про таке.

Судом встановлено, що в складі адміністративних витрат Товариства (бухгалтерський рахунок 92) за 9 місяців 2018 року рахується сума 2426814,34 грн. за статтею витрат «ПДВ без підстав», про що було зроблена відповідний запис у бухгалтерському обліку у вересні 2018 року наступними проводками: Д-т рах. 92 «Адміністративні витрати» К-т рах. 641 «Розрахунки за податками» на суму 2426814,34 грн.

Суд окремо зазначає, що сума ПДВ 2426814,34 грн. була визнана позивачем, як витрати у зв`язку із повторним її нарахуванням ПДВ (на господарські операції підприємством було виписано по 2 податкових накладних у зв`язку із технічною неможливістю розблокувати податкові накладні, які було виписано вперше).

Повторне нарахування ПДВ на загальну суму 2426814,34 грн. здійснене позивачем за податковими накладними, реєстрація яких була призупинена ДФС до 01.12.2017 року, але позивач не встиг надати відповідні підтверджуючі документи до ДФС у термін до 01.12.2017 року.

Відтак, встановлено, що ця сума складається з сум ПДВ по накладним, які були несвоєчасно зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Дані накладні складені у вересні 2017 року, жовтні 2017 року, листопаді 2017 року, лютому 2018 року, квітні 2018 року, червні 2018 року та вчасно відображені в складі податкових зобов`язань в деклараціях з податку на додану вартість у відповідних звітних періодах, зареєстровані Єдиному реєстрі податкових накладних у січні 2018 року, лютому 2018 року, березні 2018 року, липні 2018 року.

Новомосковською ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області складено акт камеральної перевірки про порушення граничних строків реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних ТОВ "НФМ Агро" () від 31.07.2018 №41651/04-36-12-15/39206071 та нараховано штрафну санкцію у розмірі 885288,33 грн. Суд окремо зазначає, що у матеріалах справи відсутні відомості щодо оскарження позивачем результатів означеної камеральної перевірки.

Також судом встановлено, що у 2019 році Товариством подано уточнюючі розрахунки до податкових декларацій з податку на додану вартість зазначених звітних періодів, якими збільшує податкові зобов`язання на суми ПДВ по вказаним податковим накладним, про що свідчать дані Додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість, які подано разом з уточнюючим розрахунками.

Враховуючи означене, суд вказує, що відповідно до п. 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Підпунктом 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 ПК України встановлено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної/розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу.

У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних платнику податку протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає (в електронному вигляді у текстовому форматі) квитанцію про зупинення реєстрації такої податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

Суд вказує, що у разі якщо реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена в порядку, визначеному пунктом 201.16 статті 2021 ПК України, реєстрація таких податкових накладних/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у підпункті 201.16.4 пункту 201.16 цієї статті.

За платником податків закріплено право надання додаткових документів та/чи пояснень на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної, у разі зупинення контролюючим органом процесу реєстрації податкової накладної. У випадку якщо податкова накладна виписана помилково, її реєстрація зупинена, а для відновлення її реєстрації платник податків не має можливості надати будь-які додаткові документи чи пояснення на підтвердження правомірності формування такої податкової накладної, платник не зобов`язаний вчиняти дії для її розблокування.

З огляду на викладене, а також те, що жодних пояснень чи документів позивачем до контролюючого органу надано не було, а рішення про реєстрацію податкової накладної не приймалося, дотепер реєстрація таких податкових накладних є зупиненою. Викладене, на думку суду, унеможливлює відображення зазначених у ній даних, при формуванні позивачем своїх податкових зобов`язань.

Таким чином, податковий орган дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для включення ТОВ «НФМ АГРО» такої суми до складу витрат та зменшення на цю суму фінансового результату.

Щодо заниження податку на прибуток на загальну суму 463071 грн., суд зазначає про таке.

Процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість включає наступне.

Встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як - от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки, з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Встановлення спеціальної правосуб`єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну, повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

Встановлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.

Метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.

Враховуючи викладене, судом підлягає дослідженню факт реальності господарських операцій між позивачем із ТОВ «Томаріс», ТОВ «Савадж» та ТОВ «Ековторпродукт 2016».

Взаємовідносини ТОВ «НФМ Агро» та ТОВ «Томаріс» відбувались на підставі агентського договору.

Так, між ТОВ «НФМ Агро» та ТОВ «Томаріс» укладено агентський договір №Н-156 ОП-18.

Пунктом 1.1 передбачено, що за цим Договором Принципал доручає, а Комерційний агент зобов`язується від імені і за рахунок Принципала надати послуги в сприянні укладення угод щодо поставки сільськогосподарської техніки з метою продажу її Принципалом на умовах, визначених в Додаткових угодах до цього Договору, які є невід`ємною його частиною.

Згідно з п. 1.2 агентського договору № Н-156 ОП-18 сторони погодили, що за Посередницькі послуги, визначені у п. 1.1 цього Договору, Принципал зобов`язується виплатити Комерційному агенту агентську винагороду у розмірі, що визначений у Звіті про надання посередницьких послуг.

11.09.2018 року на виконання п. 1.2 агентського договору, Позивачем від ТОВ "Томаріс" отримано Звіт про надання Посередницьких послуг по Агентському договору № Н-156 ОП-18 від 28 травня 2018 року.

Головною економічною вигодою від агентського договору № Н-156 ОП-18 від 28 травня 2018 року було укладання конкретного договору поставки продукції та фактичне відновлення за сприянням агента торгівельних зв`язків з покупцем ТОВ «С-Транс Авто».

На підтвердження реальності виконання умов Договору до перевірки було надано:

повідомлення на виконання агентського договору № Н-156 ОП-18 щодо укладання договору поставки сільськогосподарської техніки, підтвердження надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок Принципала за договором поставки, які укладено з посередництвом Комерційного агента, звіт про надання посередницьких послуг, акт прийому-передачі надання посередницьких послуг.

Між ТОВ «НФМ Агро» та ТОВ «Савадж» укладено агентський договір №Н-160 ОП-18.

Пунктом 1.1 передбачено, що за цим Договором Принципал доручає, а Комерційний агент зобов`язується від імені і за рахунок Принципала надати послуги в сприянні укладення угод щодо поставки сільськогосподарської техніки з метою продажу її Принципалом на умовах, визначених в Додаткових угодах до цього Договору, які є невід`ємною його частиною.

Згідно з п. 1.2 агентського договору № Н-160 ОП-18 сторони погодили, що за Посередницькі послуги, визначені у п. 1.1 цього Договору, Принципал зобов`язується виплатити Комерційному агенту агентську винагороду у розмірі, що визначений у Звіті про надання посередницьких послуг.

На підтвердження реальності виконання умов Договору до перевірки було надано:

повідомлення на виконання агентського договору № Н-160 ОП-18 щодо укладання договору поставки сільськогосподарської техніки, підтвердження надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок Принципала за договором поставки, які укладено з посередництвом Комерційного агента, звіт про надання посередницьких послуг, акт прийому-передачі надання посередницьких послуг.

Між ТОВ «НФМ Агро» та ТОВ «Ековторпродукт 2016» укладено агентський договір №Н-120 ОП-17.

Пунктом 1.1 передбачено, що за цим Договором Принципал доручає, а Комерційний агент зобов`язується від імені і за рахунок Принципала надати послуги в сприянні укладення угод щодо поставки сільськогосподарської техніки з метою продажу її Принципалом на умовах, визначених в Додаткових угодах до цього Договору, які є невід`ємною його частиною.

Згідно з п. 1.2 агентського договору № Н-160 ОП-18 сторони погодили, що за Посередницькі послуги, визначені у п. 1.1 цього Договору, Принципал зобов`язується виплатити Комерційному агенту агентську винагороду у розмірі, що визначений у Звіті про надання посередницьких послуг.

На підтвердження реальності виконання умов Договору до перевірки було надано:

повідомлення на виконання агентського договору № Н-120 ОП-17 щодо укладання договору поставки сільськогосподарської техніки, підтвердження надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок Принципала за договором поставки, які укладено з посередництвом Комерційного агента, звіт про надання посередницьких послуг, акт прийому-передачі надання посередницьких послуг.

Отже, судом встановлено, що серед переліку послуг, що надаються Агентом за умовами зазначеного договору, визначено, зокрема: проведення пошуку та підбору контрагентів для Замовника з урахуванням стратегії розвитку Замовника; здійснення попередніх переговорів по можливості співпраці контрагентів з Замовником, яка пов`язана з питаннями розповсюдження та просування продукції Замовника, дотримання принципів комерційної політики Замовника; розроблення пакетів необхідних документів для здійснення співпраці з контрагентами.

Вказані акти виконаних робіт містять найменування сторін Договорів, обсяг наданих послуг, підписи сторін та відбитки печаток сторін, та дають змогу визначити, які послуги (роботи) реалізовано, за якою ціною, між якими контрагентами.

Докази того, що дані документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними відповідачем суду не надано.

При цьому, акт перевірки не містить жодних зауважень з приводу невідповідності видаткових та податкових накладних вимогам чинного законодавства.

Суд не бере до уваги доводи контролюючого органу в частині того, що у контрагентів позивача відсутні достатні трудові ресурси та основні засоби, оскільки відповідачем взагалі не взято до уваги характер наданих послуг та не доведено, що для здійснення пошуку клієнтів необхідні такі ресурси.

Одночасно, суд звертає увагу, що відповідачем підтверджено, що контрагенти позивача подають до контролюючого органу податкову звітність, що свідчить про добросовісність останніх.

Суд звертає увагу, що наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування витрат та податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судом під час вирішення цієї справи.

При цьому, наведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.06.2018 року у справі № 808/2360/17.

В акті перевірки підтверджено відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку та оплату за товар.

Дослідивши акт перевірки та надані до суду первинні документи, суд робить висновок, що викладені у ньому обставини порушень позивачем податкового законодавства сформовані не на підставі аналізу первинної документації, зауважень до змісту та оформлення документів бухгалтерського та податкового обліку позивача, а на підставі аналізу зібраної податкової інформації або неможливості звірки контрагентів позивача.

При цьому, суд звертає увагу, що отримання податковим органом податкової інформації, у яких викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення у звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись тощо, не звільняє такий податковий орган від виконання обов`язку із самостійного встановлення та доведення факту вчинення платником податків порушення закону. Зібрана податкова інформація щодо контрагента не має преюдиціального значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, що стосуються господарських операцій з контрагентом позивача суд надає перевагу належним письмовим доказам, а саме документам первинного бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Суд зазначає, що підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій та надання юридичної сили і доказовості є первинні документи, що повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також у п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Первинні документи фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному місяці, в якому вони були здійснені.

Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів у разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їхньому оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Судом досліджені первинні документи, на підставі яких формується бухгалтерський та податковий облік, які були складені на підставі договорів із зазначеними вище контрагентами-постачальниками позивача, та встановлено, що вказані господарські операції пов`язані з господарською діяльністю позивача, а первинні документи складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому, суд вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки стосовно виконання умов досліджуваних договорів, неправомірними, оскільки правомірність формування податкового кредиту по вказаному контрагенту підтверджується долученими до матеріалів справи первинними документами.

На думку суду, надані позивачем первинні документи підтверджують формування показників податкової звітності позивача та вказують на реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку підприємства.

Так, рух активів при здійсненні вказаних операцій підтверджується документами про оплату, видатковими накладними, укладеними договорами, документами податкового обліку, копії яких долучені до матеріалів справи та були досліджені судом.

Вищезазначені документи не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу 198, 201 Податкового кодексу України, ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Крім цього, відповідно до Розділу І п. 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року №727, акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з Розділом ІІ п. 5 зазначеного Порядку, факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Всупереч зазначеній нормі податковий орган досліджував дійсність правочинів, тобто фактично контролював дотримання платником податків цивільного законодавства, проте у матеріалах справи відсутні докази на предмет визнання недійсними в установленому порядку договорів та порушення законодавства України в момент складання наявних у позивача податкових накладних. Водночас, зібраними у справі доказами підтверджується реальність господарський операцій позивача, а відтак, спростовуються висновки акта перевірки про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Крім того, суд зазначає, що податковий орган в акті перевірки не ставить під сумнів достовірність даних, вказаних у всіх первинних документах та документах бухгалтерської звітності (договори, рахунки, банківські виписки), а також не зазнає про порушення вимог чинного податкового законодавства при їх формуванні.

Також відповідач не наводить в акті обставини, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки податкового органу ґрунтуються лише на даних інформаційних систем, а не аналізу суті та наслідках господарських операцій, які мали місце у періоді, що перевірявся, що може бути безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів.

Відтак, суд зазначає про необґрунтованість висновків контролюючого органу щодо заниження позивачем податку на прибуток на загальну суму 463071 грн., внаслідок здійснення господарської діяльності.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 19.04.2019 року, суд зазначає про таке.

Затримку строків реєстрації податкових накладних в ЄРПН Товариство обґрунтовувало тим, що акт камеральної перевірки за лютий 2017 року ти липень 2017 року №9493/04-36-53-41/39206071 від 26.02.2019 року та податкове повідомлення-рішення №003648534, за наслідком яких було застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 319,79 грн., останній не отримував. Крім того, позивач зазначає, що ґрунтовну оцінку податковому повідомленню-рішенню № від 19.04.2019 року не надано у рішенні контролюючого органу, під час адміністративного оскарження останнього.

Так, суд вказує, що п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податку накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Згідно із п.201.10 ст.201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Також, п. 201.10 ст. 201 ПК України передбачено, що реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Згідно з п. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10% від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів; 20% від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30% від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40% від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації на 61 і більше календарних днів.

Відповідно до п.п.14.1.265 п.14.1 ст.14 ПК України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно із п.109.1 ст.109 ПК України правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платника податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або не належного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Так, правопорушенням, за яке на платника податків може бути накладено штрафні санкції, є винне діяння такого платника податків. Підставою для застосування податкового штрафу (як і кримінального, адміністративного чи будь-якого іншого покарання) є вина. Відсутність вини свідчить про відсутність підстав для застосування покарання (санкції).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 03.05.2018 року у справі №818/1070/17, від 26.06.2018 року у справі №808/2127/17, від 27.04.2018 року у справі №820/4064/17, від 11.09.2018 року у справі №826/9114/16, аналізуючи податкове законодавство, зокрема, ст. 109 ПК України, зазначив, що відсутність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовила протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій за оскарженим податковим повідомленням-рішенням.

Таким чином, враховуючи ті обставини, що контролюючим органом не надано ґрунтовне рішення щодо підстав правомірності/протиправності податкового повідомлення-рішення № від 19.04.2019 року та той факт, що податковим органом під час судового розгляду не спростовано твердження позивача стосовно неотримання акту камеральної перевірки за лютий 2017 року та липень 2017 року №9493/04-36-53-41/39206071 від 26.02.2019 року та податкового повідомлення-рішення №003648534, за наслідком яких і було застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 319,79 грн., суд зазначає, що оскільки штраф, передбачений п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України за своєю правовою природою є фінансовою відповідальністю платника податків за несвоєчасну реєстрацію податкової накладної, а відтак, може бути застосований за умови наявності його вини.

У цьому випадку Товариством вчинено всі необхідні дії щодо своєчасної реєстрації податкових накладних, тоді як порушення граничних строків їх реєстрації відбулось з незалежних від позивача причин, що свідчить про відсутність правових підстав для притягнення його до фінансової відповідальності на підставі п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України.

Отже, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд робить висновок про протиправність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 19.04.2019 року та наявність підстав для його скасування.

Щодо податкового повідомлення рішення № від 19.04.2019 року, суд зазначає про таке.

Згідно з п.п. 103.1, 103.2 ст. 103 ПК України застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.

Особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.

Пунктом 103.3 ст. 103 ПК України визначено, що бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів. При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.

Відповідно до п. 103.4 ст. 103 ПК України підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

Довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України (п. 103.5 статті 103 цього Кодексу).

Згідно з п. 103.10 ст. 103 ПК України у разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 103.4 цієї статті доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування.

Відповідно до пп. 141.4.1 п. 141.4 ст. 141 ПК України доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами, зокрема, є проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов`язаннями, випущеними (виданими) резидентом.

Підпунктом 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 ПК України визначено, що резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

За змістом положень ч. ч. 1, 2 статті 11 зазначеної Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи, проценти, що виникають у Договірній Державі і сплачуються резиденту іншої Договірної Держави, можуть оподатковуватись у цій іншій Державі, якщо такий резидент є особою - фактичним власником таких процентів.

Однак, такі проценти можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо особа - фактичний власник процентів є резидентом іншої Договірної Держави, податок, що стягується таким чином, не повинен перевищувати 2 відсотків від загальної суми процентів. Спосіб застосування цих обмежень встановлюється компетентними органами Договірних Держав за взаємною домовленістю.

Таким чином, право на застосування зменшеної ставки податку, що передбачена відповідним міжнародним договором України, виникає, за умови одночасного виконання таких вимог: нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України; нерезидентом надано довідку (або її нотаріально засвідчену копію), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України; нерезидент є бенефіціарним власником доходу.

Для визначення особи як фактичного отримувача доходу, така особа повинна володіти не тільки правом на отримання доходу, але повинна бути і особою, яка визначає подальшу економічну долю доходу.

Так, коли отримувач процентів має право отримувати вигоду та визначати подальшу економічну долю доходу і не пов`язаний договірними або юридичними зобов`язаннями щодо перерахування такого доходу іншій особі, отримувач є бенефіціарним власником доходу.

Разом з тим, передбачені міжнародними договорами пільги зі сплати податку не можуть бути застосовані у випадку, коли нерезидент діє як проміжна ланка в інтересах іншої особи, яка фактично отримує вигоду від доходу. Зокрема, не можуть бути застосовані пільгові ставки податку у випадку, коли дохід (у рамках угоди або серії угод) з джерелом його походження з України виплачується таким чином, що нерезидент (проміжна ланка, яка має вузькі, обмежені повноваження у відношенні доходу), який претендує на отримання пільгової ставки податку з доходів у вигляді роялті, дивідендів, процентів, виплачує весь дохід (його більшу частину) іншому нерезиденту, який би не міг застосувати пільгову ставку у разі, коли б такий дохід виплачувався останньому.

У момент виплати доходу достатньою підставою для застосування зниженої ставки податку є наявність довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України і така довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

Між тим, чинним законодавством не передбачено ні уповноваженого органу, ні форми звітності, на підставі яких резидент міг би документально підтвердити фактичне право на одержання доходу (статус бенефіціарного власника). Водночас, у разі заперечення обставин щодо бенефіціарного власника, обов`язок доказування зворотного в силу положень Кодексу адміністративного судочинства України покладається на контролюючий орган, як на суб`єкта владних повноважень.

Аналогічної позиції притримується і Верховний Суд, зокрема, у справах №817/1045/17 та №803/1005/17.

З урахуванням наведених обставин справи та норм права, а також того, що контролюючим органом не доведено обставини, на які він посилається в акті перевірки, суд робить висновок про безпідставність доводів контролюючого органу щодо необхідності оподаткування виплаченого ТОВ «НФМ Агро» компанії «Trimble Europe B.V.» (Нідерланди) доходу типу «роялті», як визначено міжнародним договором.

Відтак, немає підстав для збільшення позивачеві сум грошових зобов`язань з податку на прибуток іноземних юридичних осіб згідно з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 19.04.2019 року №.

Таким чином, суд вказує, що у ТОВ «НФМ Агро» був відсутній обов`язок подання звіту податкових зобов`язань нерезидента, яким отримано доходи із джерелом їх походження з України за 2017 рік, І квартал 2018 року, І півріччя 2018 року, 3 квартали 2018 року, які є додатком ПН до рядка 23 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства, а тому податкове повідомлення-рішення № від 19.04.2019 року є необґрунтованим.

Щодо податкових повідомлень-рішень № та від 19.04.2019 року, суд зазначає про таке.

Відповідно до п. п. 56.1, 56.2 ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку (п. 56.10. ст. 56 Податкового кодексу України).

Пунктом 55.1 ст. 55 Податкового кодексу України встановлено, що податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Відповідно до пп. 60.1.2 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу.

У випадках, визначених пп. 60.1.2 п. 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги (п. 60.3 ст. 60 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 3 розділу ІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28 грудня 2015 року № 1204, податкове повідомлення-рішення складається за кожним окремим податком, збором разом із штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) або штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), передбаченими Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією (штрафом) та пенею за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у тому числі за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пп. 1 п. 1 розділу V Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення.

У випадках, визначених пп. 1 п. 1 цього розділу, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення (пункту 2 розділу V Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків).

Як видно з матеріалів справи, податкові повідомлення-рішення № та від 19.04.2019 року є скасованими відповідно до змісту рішення ДФС України за №32072/6/99-99-11-04-01-25 від 11.07.2019 року.

Крім того, означений факт підтверджується також службовим листом управління податкових перевірок, трансфертного ціноутворення та міжнародного оподаткування з інтегрованими картками ТОВ «НФМ Агро» з відображенням лише оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 19.04.2019 року за №, №, №, №.

Відтак, з огляду на викладені обставини та виходячи з положень пп. 60.1.2 п. 60.1, п. 60.3 ст. 60 Податкового кодексу України, п.п. 1, 2 розділу V Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків суд зазначає, що податкові повідомлення-рішення № та від 19.04.2019 року є відкликаними з дня прийняття рішення Державною фіскальною службою України, а саме з 11.07.2019 року.

З урахуванням наведеного та з огляду на те, що податкові повідомлення-рішення № та від 19.04.2019 року є відкликаними, відповідно не створюють для платника податків негативних наслідків, а тому не підлягають скасуванню в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "НФМ АГРО" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 19.04.2019 року № в частині збільшення суми грошового зобов`язання на суму 578838,75 грн., з яких за податковим зобов`язанням 463071 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 115767,75 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 19.04.2019 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 19.04.2019 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 19.04.2019 року №.

У задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 19.04.2019 року №, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 19.04.2019 року та визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 19.04.2019 року № в частині збільшення суми грошового зобов`язання на суму 590561,25 грн., з яких за податковим зобов`язанням 472449 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 118112,25 грн. відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НФМ АГРО" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 9579 (дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 65 коп. відповідно до платіжного доручення № 7840 від 24.07.2019 року.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне рішення складено 12 грудня 2019 року.

Суддя Р.З. Голобутовський