Справа № 320/5330/19
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 року справа № 320/5330/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області в якому просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 встановленого, як відсоткове співвідношення до суму грошового забезпечення відповідної посади, при її призначенні з 82 (вісімдесят два) відсотків до 70 (сімдесят) відсотків при проведенні перерахунку пенсійного забезпечення з 01 січня 2018 року - протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області обчислювати пенсію ОСОБА_1 , визначену у відсотках на момент її призначення, виходячи з 82 (вісімдесят два) відсотків сум грошового забезпечення та здійснити відповідні перерахунки і виплати її з урахуванням виплаченого починаючи з 01 січня 2018 року загальною сумою (з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії).

В обґрунтування таких вимог, позивач зазначив, що він є пенсіонером військовослужбовцем перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській та отримує пенсію, призначену відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 2262-ХІІ (надалі - Закон № 2262-ХІІ).

У квітні 2018 року відповідачем позивачу було перераховано пенсію з 01.01.2018 відповідно до статті 63 Закону № 2262-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (надалі - Постанова КМУ № 704) та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (надалі - Постанова КМУ № 103) на підставі довідки, виданої уповноваженим органом.

Позивач зазначає, відповідно до частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ (у редакції, чинній на момент призначення Позивачу пенсії), максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 % відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 %, до категорії 2, - 95 %.

Пунктом 8 розділу II Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VІІ (надалі - Закон № 3668-VІ), який набрав чинності з 1 жовтня 2011 р., та пунктом 23 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VІІ (надалі - Закон №1166-VІІ), який набрав чинності з 1 травня 2014 р., до частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ було внесено зміни та цифри « 90» замінено цифрами « 80» та цифри « 80» замінено цифрами « 70» відповідно.

На думку позивача, зміна максимального розміру пенсії, що відбулася у частині другій статті 13 Закону № 2262-ХІІ після призначення пенсії позивачу, не є підставою для зменшення розміру призначеної позивачу пенсії під час проведення відповідачем її перерахунку з 01.01.2018. Внесені Законом № 3668-УІІ та Законом № 1166-УІІ зміни до частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 80 % та 70 % грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, а мають застосовуватися лише виключно при призначенні нових пенсій.

Позивач стверджує, що зменшення розміру пенсії за рахунок виплати 50% суми підвищення пенсії з 01.01.2018, 75% з 01.01.2019, та 100 з 01.01.2020 є протиправним та таким, що не відповідає чинному законодавству і є звуженням обсягу вже набутих позивачем прав. Вважає, що пенсія йому повинна виплачуватись в розмірі 100% суми підвищення пенсії.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 відкрито спрощене провадження в даній адміністративній справі.

Заперечуючи проти позову в письмовому відзиві, відповідач просив суд відмовити в його задоволенні та висловив думку про те, що вимоги позивача є необгрунтованими та такими що не підлягають задоволенню, оскільки Головне управлінням в межах чинного законодавства здійснило перерахунок пенсії позивача на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 704 у порядку Постанови Кабінету Міністрів України № 103 та на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії. Водночас, перерахунок пенсії позивача не призвів до зменшення розміру пенсії, яку він отримував до цього, тобто, не відбулося звуження обсягу вже набутих позивачем прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Окрім того, відповідач вважає, що дії Головного управління щодо проведення перерахунку пенсії за рахунок виплати 50 % суми підвищення пенсії, не можуть вважатися протиправними, оскільки такий перерахунок проведено на виконання Постанови № 103, що кореспондується з приписами частин четвертої статті 63 Закону № 2262-ХІІ в частині наданого Уряду права встановлювати такі умови перерахунку пенсії.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з огляду на наступне.

Після звільнення з військової служби позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі - ГУПФУ в Київській області), отримує пенсію, яка призначена відповідно до ст. ст. 12, 13 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі Закон № 2262- XII) у розмірі 82 відсотків від суми грошового забезпечення відповідної посади.

В квітні 2018 року після проведення Головним управлінням ПФУ в Київській області перерахунку пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим особам", розмір пенсії встановлений при її призначенні у відсотковому співвідношенню до суми грошового забезпечення відповідної посади зменшився з 82 відсотків до 70 відсотків.

Вважаючи дії відповідача при проведенні перерахунку пенсії не враховуючи основний розмір пенсії визначений при її призначенні пенсії, а фактично зменшивши її з 82 відсотків до 70 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, а також виплату її не в повному обсязі протиправними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами спору, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини справи та норми законодавства.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ (у редакції, чинній момент призначення позивачу пенсії), максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 % відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43). а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1. - 100 %. до категорії 2, - 95 %.

Як вже було зазначено вище, після звільнення з військової служби позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Київській області отримує пенсію, яка призначена відповідно до ст. ст. 12, 13 Закон № 2262- XII у розмірі 82 відсотків від суми грошового забезпечення відповідної посади.

Пунктом 8 розділу II Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-УІІ (надалі - Закон № 3668-V який набрав чинності з 1 жовтня 2011 р., та пунктом 23 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання Україні» від 27.03.2014 № 1166-УІІ (надалі - Закон № 1166-VІІ), який набрав чинності з травня 2014 р., до частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ було внесено зміни та цифри « 90» замінено цифрами « 80» та цифри « 80» замінено цифрами « 70» відповідно.

Тобто зміна встановленого Законом максимального розміру пенсії відбулася вже після призначення Позивачу пенсії.

Частиною першою статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, зміна максимального розміру пенсії, що відбулася у частині другій статті 13 Закону № 2262-ХІІ після призначення пенсії Позивачу, не є підставою для зменшення розміру призначеної Позивачу пенсії під час проведення Відповідачем її перерахунку з 01.01.2018.

Внесені Законом № 3668-VІІ та Законом № 1166-VІІ зміни до частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 80 % та 70 % грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, а мають застосовуватися лише виключно при призначенні нових пенсій.

Таким чином, при перерахунку пенсії Відповідач повинен був застосувати норми частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ у редакції, що діяла на час призначення Позивачу пенсії, якою максимальний розмір грошового забезпечення для призначення пенсії встановлювався не більше 90 % від розміру грошового забезпечення, яке враховано при обчисленні пенсії.

Частиною 3 статті 1-1 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІУ 0надалі - Закон № 1058-ІУ).

Однак Законом № 2262-ХІІ та Законом № 1058-ІУ також не передбачено зменшення встановленого на момент призначення пенсії відсотку основного розміру пенсії у разі проведення її перерахунку.

Оскільки перерахунок пенсії позивачу пов`язаний з переглядом розміру вже призначеної йому пенсії, при визначенні розміру не може поширюватися законодавство, яке прийняте після призначення вказаної пенсії, крім випадків покращення становища Позивача.

Також варто зауважити, що процедури призначення та перерахунку пенсії с різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років с норми статті 63 Закону № 2262-ХІІ, а стаття 13 цього Закону регулює лише порядок призначення пенсій. Відповідно зміни до статті 63 Закону № 2262-ХІІ, які б давала підстави для зменшення основного розміру пенсії Позивачу, не вносилися.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 04.02.2019 у зразковій справі № 240/5401/18 (№ Пз/9901/58/18).

Таким чином, дії відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії позивача з 82 % до 70 % від сум грошового забезпечення є протиправними.

Щодо виплати підвищення до пенсії в наступному порядку: з 01.01.2018 - 50 %; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 75 %; з 01.01.2020 - 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, суд звертає увагу на наступне.

На день розгляду цього позову відповідачем вже проведено перерахунок пенсії позивача відповідно до Постанови КМУ № 103 та Постанови КМУ № 704, починаючи з 01.01.2018.

У пункті 2 Постанови КМУ № 103 уряд постановив: «Виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 1 січня 2018 р. у таких розмірах: з 1 січня 2018 р. - 50 відсотків; з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - 75 відсотків; з 1 січня 2020 р. - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року».

Керуючись вказаним пунктом Постанови КМУ № 103, відповідач з 01.01.2018 виплачував позивачу лише 50 % від суми підвищення, а з 01.01.2019 - лише 75 %.

Суд вважає неприйнятними та протиправними такі дії відповідача з наступних підстав.

Пункт 1 вказаної Постанови містить положення щодо перерахунку пенсії, призначеної згідно із Законом № 2262-ХІІ до 01.03.2018, з урахуванням відповідних виплат, що визначені станом на 01.03.2018 відповідно до Постанови КМУ № 704.

Пунктом 2 визначено, що виплати перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій проводити у таких розмірах: з 01.01.2018 - 50 %; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 75 %; з 01.01.2020 - 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.

Однак нормами Закону № 2262-ХІІ зовсім не було визначене питання стосовно того, що виплата перерахованих сум пенсій може бути відстрочена на тривалий термін.

Статтею 11 Закону № 2262-ХІІ визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону № 1058-ІУ та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону № 1058-ІУ.

Частиною четвертою статті 63 Закону № 2262-ХІІ визначено, що усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Таким чином, частиною четвертою статті 63 Законом № 2262-ХІІ прямо встановлено, що Кабінет Міністрів України визначає умови, порядок та розміри виключно «перерахунку» усіх призначених за цим Законом пенсій у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Частиною четвертою статті 63 Закону № 2262-ХІІ зовсім не визначене та не передбачене право Кабінету Міністрів України визначати умови, порядок та розміри «виплати» перерахованих пенсій, що в наявності в Постанові КМУ № 103.

Загальний порядок виплати пенсій визначений статтею 52 Закону № 2262-ХІІ, відповідно до частини третьої якої виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія.

У свою чергу частиною другою статті 55 Законом № 2262-ХІІ передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Усі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід Норми Закону № 2262-ХІІ (а саме: частина третя статті 52, частина друга статті і частина четверта статті 63) мають вищу юридичну силу, ніж норми постанови Кабінету Міністрів України (а саме - Постанова КМУ № 103), які розвивають чи деталізують окремі положення зазначеного Закону, та не повинні суперечити положенням Закону.

Таким чином, положення Постанови КМУ № 103 у частині відстрочення виплати належної Позивачу пенсії суперечить вимогам частини третьої статті 52 Закону № 2262-ХІІ, згідно з якою виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною суш у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія.

Також слід зазначити, що стаття 55 Закону № 2262-ХІІ не передбачає повноваження Кабінету Міністрів України визначати строки виплати пенсії, яка не виплачена з вини органу Пенсійного фонду України.

Як наслідок, з урахуванням приписів частини третьої статті 113 Конституції України статей 6, 7 КАС України положення Постанови КМУ № 103 відносно умов, порядку розмірів саме виплати сум перерахованих пенсій до спірних правовідносин не повинні застосовуватися, оскільки відповідно до змісту частини четвертої статті 63 Законом № 22і XII зовсім не визначені такі повноваження Кабінету Міністрів України.

Також звертаю увагу на те, що пенсія - це власність особи, а не допомога держави і Відповідач, не виплачуючи пенсію в повному обсязі, фактично позбавив Позив; його власності у вигляді частини пенсійних виплат.

Європейський суд з прав людини зазначив, що в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття «майно» охоплює «наявне майно», гак і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник має стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення від 02.03.2005 у справі «Von Maltzan and Other Germany»). Європейський суд з прав людини зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та сформував позицію для інтерпретації вимоги такої, що може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активо на який може розраховувати громадянин як на свою власність. Таким чином, статтю 1 Першою протоколу до Конвенції слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань».

Зокрема, у справі «Федоренко проти України» Європейський суд з прав люді констатував, що відповідно до прецедентного права органів, які діють на підставі конвенції право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, задоволення яких позивач може обґрунтувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Тобто Європейський суд з прав людини зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та сформував позицію для інтерпретації вимоги такої, що може вважатися «активом», на який може розраховувати громадянин як на сі власність.

У рішенні «Щокін проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави (рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002. від 17.03.2004 №7-рп/2004).

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду у рішеннях: від 22.09.2005 № 5-рп/2005, від 29.06.2010 № 17-рп/2010, від 22.12.2010 № 23-рп/2010 та від 11.10.2011 № 10-рп/2011).

Також суд звертає увагу на те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі № 826/3858/18 визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови КМУ № 103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що пункт 2 Постанови КМУ № 103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45 звужують зміст та обсяг існуючих прав і свобод, встановлюючи поетапність виплати підвищення до пенсії.

Отже, положення Постанови КМУ № 103 суперечать вимогам Закону № 2262-ХІІ, змінюють умови і норми пенсійного забезпечення військовослужбовців, зокрема позивача.

Таким чином, дії відповідача, що полягають у виплаті позивачу у 2018 році лише 50 %, у 2019 році лише 75 % підвищення до пенсії є протиправними.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем. Відтак, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що відповідач не довів правомірності своєї бездіяльності, а його заперечення не ґрунтуються на вимогах чинного національного законодавства та засадах верховенства права. Тому позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при звернення до суду із цим позовом було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн, тому суд вважає за необхідне стягнути дану суму на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 встановленого, як відсоткове співвідношення до суму грошового забезпечення відповідної посади, при її призначенні з 82 (вісімдесят два) відсотків до 70 (сімдесят) відсотків при проведенні перерахунку пенсійного забезпечення з 01 січня 2018 року - протиправними.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області обчислювати пенсію ОСОБА_1 , визначену у відсотках на момент її призначення, виходячи з 82 (вісімдесят два) відсотків сум грошового забезпечення та здійснити відповідні перерахунки і виплати її з урахуванням виплаченого починаючи з 01 січня 2018 року загальною сумою (з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) сплачений ним судовий збір у розмірі 768(сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.