Справа № 280/2898/19
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 280/2898/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,
секретарі судового засіданні Сколишеві О.О.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Гамаюнова Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року в адміністративній справі №280/2898/19 (головуючий суддя першої інстанції Стрельнікова Н.В.) за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення допомоги та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 13.06.2019 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому підйомної допомоги у звязку з переїздом до нового місця служби;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь підйомну допомогу у розмірі 12218,89 грн.;

- стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн..

В обґрунтування позову зазначено, що 17.05.2019 року був ознайомлений з витягом із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №118 від 17.05.2019 року, згідно якого його виключено із списків особового складу частини. Однак, відповідачем в порушення статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 1 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України №45 від 05.02.2018 року, йому не нарахована та не виплачена підйомна допомога у звязку з переїздом до нового місця військової служби, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивачем зазначено, що судом не враховано того факту, що він переїхав до нового місця служби, змінив місце проживання, а відтак йому повинна бути нарахована і виплачена підйомна допомога. Усі документи на підтвердження проходження служби у м.Бахмут, переїзду для подальшого проходження служби у м.Запоріжжя є у наявності у відповідача. Проте, при розрахунку при звільненні з ВЧ НОМЕР_1 , вказана вище підйомна допомога йому виплачена не була. Розмір такої допомоги станом на дату прибуття до нового місця служби 29.12.2017 року згідно довідки Пенсійного фонду України складає 12218,89 грн.. Суд першої інстанції також безпідставно відмовив у стягненні моральної шкоди, яка, враховуючи характер та обсяг завданих моральних страждань, складає 20000 грн..

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на скаргу, встановила наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач - ОСОБА_3 відповідно до витягу з наказу Командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 08.11.2016 року №320 проходив військову службу за контрактом (а.с. 13).

Відповідно до витягу з наказу Командира військової частини НОМЕР_3 від 28.12.2017 року №196 (смт Черкаське Дніпропетровської області) позивач переведений для подальшого проходження служби з військової частини НОМЕР_3 до військової частини НОМЕР_1 на посаду помічника командира бригади з правової роботи - начальника юридичної групи військової частини НОМЕР_1 (а.с. 14).

Згідно витягу з наказу Командира військової частини НОМЕР_1 від 29.12.2017 року №180 (м.Запоріжжя) ОСОБА_3 з 29.12.2017 року зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (а.с.12).

Позивачем 11.03.2019 року подано рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 про небажання продовжувати військову службу, у якому позивач просив звільнити його на підставі п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виплатити належні йому до видачі грошові кошти (а.с.15).

Згідно тексту позову 17.05.2019 року позивач був ознайомлений з Витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.05.2019 року №118, згідно якого позивача було виключено із списків особового складу частини (а.с.77).

Однак при розрахунку, підйомна допомога у зв`язку з переїздом до нового місця військової служби виплачена не була.

Не погодившись із діями відповідача щодо не виплати підйомної допомоги у зв`язку з переїздом до нового місця військової служби, позивач оскаржив такі дії до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 подавав міністерству або військовій частині документи, які підтверджують фактичну зміну ним місця проживання з одного населеного пункту в інший. Разом із цим за відсутності необхідних документів, відсутні підстави для висновків, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не здійснюючи нарахування та виплати вказаної допомоги, діяв протиправно. З цих же мотивів відсутні підстави для стягнення підйомної допомоги та моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Правовідносини, що виникли у даній справі, врегульовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі по тексту - Закон №2011). Вказаний Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній та політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 1 Закону №2011 соціальний захист військовослужбовців -діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із пунком 1 частини 1 статті 3 Закону №2011 дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Частинами 2 та 3 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей встановлено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 9-1 Закону №2011 при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується: підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Порядок виплати підйомної допомоги військовослужбовцю в зв`язку з переїздом до місця служби в іншій місцевості визначався Інструкцією про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України 22.10.2001 року №370 (далі по тексту - Інструкція, в редакції на час спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1 вказаної Інструкції особам офіцерського складу, прапорщикам (мічманам) т-ч військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі-військовослужбовці, які проходять службу за контрактом), що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.

В особливий період та під час проведення антитерористичної операції офіцерам і військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади до військових частин, що були сформовані в цей період (та яким не визначено пункту постійної дислокації), зі зміною місця проживання (від пункту попереднього місця проживання до пункту тимчасової дислокації військової частини), підйомна допомога виплачується один раз незалежно від подальшої зміни пункту тимчасової дислокації військової частини.

Якщо місце проживання військовослужбовців, зазначених в абзаці другому цього пункту, не змінилося, підйомна допомога не виплачується. У цьому випадку підйомна допомога виплачується після фактичного переїзду військовослужбовця на постійне місце проживання до пункту тимчасової дислокації військової частини.

Пунктом 2 даної Інструкції визначено, що розмір підйомної допомоги визначається з окладу за основною посадою, на яку призначений військовослужбовець або яку він займав до дня прибуття військової частини (підрозділу) до нового пункту постійної дислокації, окладу за військове звання та додаткових видів грошового забезпечення на день виникнення права на отримання підйомної допомоги.

Підпунктом 4.1. пункту 4 даної Інструкції встановлено, що підйомна допомога офіцерам, прапорщикам (мічманам) і військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, виплачується тим, які переїхали у зв`язку з призначенням на посади, - за новим місцем служби на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою.

Пунктом 18 Інструкції передбачено, що підйомна допомога, в тому числі на членів сім`ї, не виплачується: якщо місце проживання військовослужбовців у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) не змінилося. В цьому випадку підйомна допомога виплачується після фактичного переїзду військовослужбовця на постійне проживання до пункту дислокації військової частини.

Отже підставою для виплати підйомної допомоги є те, що у зв`язку із зміною місця проходження служби, військовослужбовцем змінено місце проживання.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач зареєстрований у м.Запоріжжя.

Позивача переведено на службу із військової частини НОМЕР_3 в м.Бахмут до військової частини НОМЕР_1 м.Запоріжжя.

Позивачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів, що в період проходження служби у ВЧ НОМЕР_3 він користувався будь-яким житлом поза розташуванням військової частини, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Встановлені обставини справи також свідчать про те, що у зв`язку із зміною місця служби позивач, став проживати за місцем розташування військової частини НОМЕР_1 та свого постійного проживання та реєстрації в м.Запоріжжя.

Крім того, колегія суддів зазначає, що телеграмою №116/14/1/3282 від 27.07.2016 року, яка адресована військовим частинам Збройних Сил України, в тому числі і відповідачу, доведено розяснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України 248/3/9/1/756 від 29.09.2015 року, а саме: Для здійснення попередньої перевірки нарахування підйомної допомоги разом із місячним заявками на фінансування надавати копії наступних документів:

а) для виплати військовослужбовцю :

- наказів про призначення на посаду та або прийняття справ та посади;

- документи, що підтверджують фактичний переїзд військовослужбовця на постійне місце проживання до пункту дислокації військової частини (копії паспорту військовослужбовця з відмітками про зміну місця реєстрації та/або довідок які підтверджують зміну місця проживання , тощо):

Довідково. Місце проживання військовослужбовця визначається за даним паспортів, домових книг, довідок домоуправлінь, або житлово-експлуатаційних контор, довідок гуртожитків та інших документів, які підтверджують постійне проживання в населеному пункті, куди призначений військовослужбовець (а.с.28).

При цьому, в розумінні пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства в Збройних Силах України, затвердженої Наказом НГШ ЗСУ від 07.04.2017 року №124, телеграма це службовий документ для передачі доручень, розпоряджень, резолюцій та документів тільки невідкладного та термінового характеру.

Крім того, відповідно до пункту 4 розділу 1 Дисциплінарного Статуту ЗСУ, затвердженого Законом України «Про дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №551-XIV (в редакції на час спірних правовідносин), військова дисципліна зобовязує кожного військовослужбовця: додержуватися, зокрема, Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Отже, враховуючи, що вказана вище телеграма №116/14/1/3282 від 27.07.2016 року є службовим документом, який передає зміст доручень, розпоряджень відповідного органу/командування, відтак підлягає обовязковому виконанню керівництвом військової частини.

При цьому, із даної телеграми вбачається, що для здійснення попередньої перевірки нарахування підйомної допомоги військовослужбовцю необхідно надати копії наступних документів: накази про призначення на посаду та або прийняття справ та посади та документи, що підтверджують фактичний переїзд військовослужбовця на постійне місце проживання до пункту дислокації військової частини (копії паспорту військовослужбовця з відмітками про зміну місця реєстрації та/або довідок які підтверджують зміну місця проживання, тощо).

Позивачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів подання до військової частини НОМЕР_1 або до міністерства документів, які підтверджують фактичну зміну ним місця постійного проживання з одного населеного пункту в інший, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Враховуючи наведені вище норми права та обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу підйомної допомоги у зв`язку з переїздом до нового місця служби та стягнення підйомної допомоги. Відповідач протиправної бездіяльності не допустив, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від зазначених вище вимог, які колегія суддів вважає необґрунтованими, то такі вимоги також не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами пункту 1 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року в адміністративній справі №280/2898/19 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року в адміністративній справі №280/2898/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак