Справа № 813/6622/15
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 грудня 2019 року

Київ

справа №813/6622/15

адміністративне провадження №К/9901/25712/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів - Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технопарк ЛЗТА» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.03.2016 (суддя - Потабенко В.А.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 (головуючий суддя - Іщук Л.П., судді: Дякович В.П., Онишкевич Т.В.) у справі № 813/6622/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технопарк ЛЗТА» до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технопарк ЛЗТА» (далі - ТОВ «Технопарк ЛЗТА») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ДПІ у Франківському районі м. Львова) від 19.10.2015 №.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.03.2016, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016, в позові відмовлено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, ТОВ «Технопарк ЛЗТА» оскаржило їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.03.2016, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Так, ТОВ «Технопарк ЛЗТА» зазначає, що в матеріалах справи містяться всі необхідні первинні документи, що свідчать про дотримання позивачем усіх вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту, а також реальне виконання сторонами укладеного правочину; позивачем сформовано податковий кредит на підставі податкових накладних, виданих контрагентом, який на час здійснення господарських операцій був зареєстрований у встановленому законодавством порядку.

У відзиві на касаційну скаргу ДПІ у Франківському районі м. Львова зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судами надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, відповідач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, ДПІ у Франківському районі м. Львова проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Технопарк ЛЗТА» з питань господарських відносин з ТОВ «Укр Сервіс груп» за квітень 2015 року, а також документального підтвердження використання у власній господарській діяльності товарів (робіт, послуг) або про подальшу реалізацію цих товарів (робіт, послуг) від вищезазначеного контрагента.

За результатами перевірки контролюючим органом складено акт від 10.09.2015 № 703/13-05-22-02/32326890, в якому зафіксовано порушення ТОВ «Технопарк ЛЗТА» підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого ТОВ «Технопарк ЛЗТА» завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 85626,80 грн, в тому числі за квітень 2015 року на суму 85626,80 грн.

На обґрунтування цього висновку ДПІ у Франківському районі м. Львова посилалась на податкову інформацію від 29.07.2015 №415/26552202 щодо контрагента позивача, відповідно до якої аналізом баз даних встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, необхідного для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства; господарські операції ТОВ «Укр сервіс груп» не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності.

На підставі названого акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.10.2015 № , згідно з яким зменшено суму від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 85726,80 грн.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За правилами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Верховний Суд наголошує, що згідно положень податкового законодавства підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Разом з тим, документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, 06.03.2015 між ТОВ «Технопарк ЛЗТА» (замовник) та ТОВ «Укр Сервіс груп» (виконавець) укладено договір підряду № Т/3-2-15/06-3, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується власними та залученими силами виконати комплекс демонтажних робіт на будівлі корпусу № 41, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 72, відповідно до завдання замовника, та передати їх результат замовнику, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити виконані роботи на умовах даного договору.

На підтвердження реальності господарської операції з вказаним контрагентом позивачем додано матеріалів справи копію укладеного договору підряду, копії дефектних актів від 23.04.2015, перелік обладнання, що підлягає демонтажу в приміщенні корпусу № 41 (17-15/А-Д), договірну ціну на будівництво - Демонтаж обладнання в приміщенні корпусу № 41 в осях 17-15/А-Д та демонтаж камери тепла в осях 1-2/А-В (підвал), що здійснюється в 2015 році, локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1 на демонтажні роботи в корпусі № 41, підсумкову відомість ресурсів до локального кошторису № 2-1-1 - демонтажні роботи в корпусі № 41, довідку про вартість виконаних робіт та витрат за квітень 2015 року, копію акту приймання виконаних будівельних робіт № 1 від 30.04.2015, податкову накладну № 480 від 30.04.2015, копію квитанції про оплату за демонтажні роботи, проведені ТОВ «Укр Сервіс груп».

Дослідивши надані позивачем первинні документи по взаємовідносинам із зазначеним підприємством суди попередніх інстанцій встановили, що вони не підтверджують реального виконання господарської операції, оскільки складені неналежним чином, не містять достатню інформацію відносно змісту та вартості господарських операцій, які були опосередковані складенням цих документів, та не дають змогу вважати, що господарська операція реально відбулася і тягне настання реальних правових наслідків.

Так, надані копії дефектних актів від 23.04.2015, перелік обладнання, що підлягає демонтажу в приміщенні корпусу № 41 (17-15/А-Д), підсумкові відомості ресурсів до локального кошторису № 2-1-1 не містять підписи посадових осіб та відбитки печатки контрагента позивача - ТОВ «Укр Сервіс груп».

Договірна ціна на демонтаж обладнання в приміщенні корпусу № 41 в осях 17-15/А-Д, демонтаж камери тепла в осях 1-2/А-В (підвал), що здійснюється в 2015 році та акт приймання будівельних робіт містять лише відбитки печаток підприємств та підписи без зазначення посад та прізвищ осіб, які засвідчили вказаний документ. Локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1 на демонтажні роботи в корпусі № 41 не містить підписів та посад осіб.

Крім того, відсутнє завдання замовника на виконання робіт, яке передбачено договором підряду № Т/3-2-15/06-3 від 06.03.2015, докази передачі замовником виконавцю будь-якої технічної документації для виконання робіт, дозволу на початок проведення робіт.

Також позивачем не підтверджено, яким чином ТОВ «Укр Сервіс груп», що знаходиться у м. Києві, вул. Кіквідзе, буд. 5 надавало послуги демонтажу позивачу, що знаходиться у м. Львові по вул. Героїв УПА, 72.

Крім того, на підтвердження своєї позиції щодо неправомірного формування податкового обліку, відповідачем у відзиві на касаційну скаргу звернуто увагу на те, що відповідно до протоколу допиту від 07.11.2016, здійсненого в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0001259 від 23.06.2015, ОСОБА_1 , який був керівником ТОВ «Укр Сервіс Груп», заперечує участь у створенні та діяльності цього підприємства, зокрема й у підписані будь-яких первинних документів від його імені, що є беззаперечним та неспростованим доказом нереальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Укр Сервіс Груп».

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 05.03.2012 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафта» до Шосткинської об`єднаної державної податкової інспекції Сумської області, відповідно до якої податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум податку на додану вартість до податкового кредиту є безпідставним.

Отже, враховуючи сукупний аналіз наведених вище обставин справи та встановлену невідповідність первинних документів вимогам чинного законодавства Верховний Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про правомірність прийняття податковим органом спірного податкового повідомлення-рішення.

За правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд -

постановив:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технопарк ЛЗТА» залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.03.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна ,

Судді Верховного Суду