Справа № 1.380.2019.005236
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.005236
У Х В А Л А

з питань залишення позовної заяви без розгляду

16 грудня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого-судді Мричко Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Кулик С.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Стефановича Ю.М.,

представників відповідача Данилишина С.П., Школьної А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» про визнання протиправною бездіяльність, стягнення середнього заробітку за весьперіод затримки розрахунку при звільненні, -

встановив:

ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» (надалі ДУ «Львівська виправна колонія (№48)», відповідач), в якому, із урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 26.11.2019, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ДУ «Львівська виправна колонія (№48)» щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплату ОСОБА_1 в день звільнення компенсації за неотримане речове майно;

- стягнути з ДУ «Львівська виправна колонія (№48)» на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 324153,83 грн. за весь період затримки розрахунку при звільненні з 21.02.2018 по день фактичного розрахунку 24.10.2019, виходячи з розміру 530,53 грн. в день.

Ухвалою від 16.10.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

16.12.2019 від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду (арк. справи 73-75). Зазначає, що відповідно до наказу ДУ «Львівська виправна колонія (№48)» від 20.02.2018 №14/ОС/ВП-18 ОСОБА_1 був звільнений зі служби ДУ «Львівська виправна колонія (№48)», у запас Збройних Сил України. Посилаючись на п. 27 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №578 від 14.08.2013 вказує на те, що під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення. Відтак вважає, що днем, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про порушення свого права, а саме виплату грошового забезпечення за неотримане речове майно та виплату матеріальної допомоги, є наступний день після звільнення, тобто 21.02.2018. Разом з тим, вказує на те, що позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно особистого користування 21.02.2018, за результатами якої відповідач видав довідку №272 від 27.08.2018 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, яку позивач отримав 12.08.2018. Проте до суду з такою позовною заявою позивач звернувся лише 11.10.2019. При цьому наголошує, що позивач не звертався до суду із заявою про поновлення пропущеного строку, в якій повинен був вказати поважні причини пропущення такого строку. З огляду на наведене, посилаючись на статті 122, 123 Кодексу адміністративного судочинства України, представник відповідача просить позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Просили таке задовольнити.

Позивач, представник позивача в судовому засіданні заперечили щодо поданого представником відповідача клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Просили залишити таке без задоволення.

При вирішенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, суд виходив з такого.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Згідно з частиною 3 статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини 6 статті 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Предметом оскарження у цій справі, із урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 26.11.2019, є визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплату ОСОБА_1 в день звільнення компенсації за неотримане речове майно та стягнення з ДУ «Львівська виправна колонія (№48)» на користь позивача середнього заробітку в розмірі 324153,83 грн. за весь період затримки розрахунку при звільненні з 21.02.2018 по день фактичного розрахунку 24.10.2019, виходячи з розміру 530,53 грн. в день.

Суд звертає увагу на те, що категорія справ, до яких відноситься справа, що розглядається, належить до справ щодо проходження публічної служби, однак безпосередньо стосується порушення майнових прав особи, які пов`язані зі звільненням з публічної служби.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема, у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

Так, частиною 1 статті 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

У разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, звернення працівників до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усі виплати, на які працівник має право згідно умов трудового договору та відповідно державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком (постанова Верховного Суду України від 26.10.2016 №6-1395цс16).

Враховуючи вказані приписи чинного законодавства та позицію Верховного Суду України у подібних правовідносинах, суд вважає, що не підлягають застосуванню норми статті 122 КАС України щодо шестимісячного строку звернення до суду. Суд враховує положення статті 233 КЗпП України, якими передбачено право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком, а відтак позивачем не пропущено строк звернення до суду із цим позовом.

Таким чином, суд дійшов висновку, у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у цій справі, слід відмовити повністю, а судовий розгляд справи по суті продовжити.

Керуючись статтями 240, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» про визнання протиправною бездіяльність, стягнення середнього заробітку за весьперіод затримки розрахунку при звільненні, відмовити повністю, а судовий розгляд справи по суті продовжити.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 22.12.2019.

Суддя Мричко Н.І.