Справа № 473/4873/19
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 473/4873/19
Головуючий в 1 інстанції: Вуїв О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Косцової І.П.,

суддів - Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

за участі секретаря - Стефанцевої Ю.П.

представника апелянта - Мельника Михайла Миколайовича

представників відповідача - Степаняна Р.Е., Клименка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 листопада 2019 року у справі за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про примусове видворення, затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог:

25 листопада 2019 року Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі - ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області) звернулось до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 про примусове видворення, затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням особи до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

В обґрунтування позову зазначено, що 22.11.2019 року у ході реалізації оперативної інформації у м. Києві працівниками Управління карного розшуку ГУНП у м. Києві спільно з працівниками Дніпровського УП ГУНП у м. Києві був затриманий та доставлений до приміщення Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київської області уродженець Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме, проживав без документів, які б підтверджували законність перебування на території України.

В ході проведення дій, направлених на встановлення особи затриманого з`ясувалось, що 06.02.2015 року Державною міграційною службою України на підставі рапорту Головного Управління боротьби з організованою злочинністю МВС України прийнято рішення про заборону ОСОБА_1 в`їзду на територію Україну терміном на п`ять років.

Однак, на початку 2019 року, всупереч вище зазначеного рішення, останній нелегально повернувся на територію України та незаконно перебуває в ній.

На думку міграційного органу, оскільки відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, є нелегальним мігрантом та ухиляється від виїзду з України, наявні обґрунтовані підстави вважати, що у разі прийняття судом рішення про його примусове повернення, останній ухилятиметься від його виконання, що є підставою для його затримання з метою забезпечення примусового видворення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що згідно наданого в судовому засіданні паспорту серії НОМЕР_2 від 26.06.2014 року, виданого Перевальським УДМС України в Луганській області, відповідач є громадянином України, отже підстави для його затримання з метою подальшого видворення відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області просить скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт, зокрема, зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті рішення у справі не врахував, що за змістом статті 9 Закону України «Про громадянство України», датою набуття особою громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата видання відповідного Указу Президента України. Оскільки такий Указ не приймався Президентом України, відповідач не набув громадянства України.

Представники відповідача не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції розгляд апеляційної скарги залишили на розсуд суду, пояснивши при цьому, що їх довіритель згоден на примусове видворення.

Фактичні обставини справи.

Рішенням Державної міграційної служби України від 06.02.2015 року громадянину Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Сухумі, Республіка Грузія, заборонено в`їзд на територію України терміном на п`ять років , тобто до 06.02.2020 року (а.с.22).

18 травня 2017 року Шевченківським районним відділом ГУ ДМС України в місті Києві прийнято рішення про примусове повернення іноземця в країну походження, яким ОСОБА_1 зобов`язано самостійно покинути територію України у строк до 25.06.2017 р. (а.с.164).

Як свідчать дані системи «Аркан», ОСОБА_1 залишив територію України 19.05.2017 року (а.с.26).

22 листопада 2019 року співробітниками Управління карного розшуку ГУНП у м. Києві спільно з співробітниками Дніпровського УП ГУНП в м. Києві затримано та доставлено до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області уродженця Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14-15).

Цього ж дня Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення про поміщення ОСОБА_1 до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ДМС України, а відносно затриманого складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 203 КУпАП (а.с.10-11,16).

Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ 001797 від 25.11.2019 року відповідача визнано винним у порушенні правил перебування в Україні за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено штраф у розмірі 5 100 грн. (а.с.12-13). Вказану постанову не оскаржено та на момент розгляду даної справи вона є чинною.

25 листопада 2019 року на адресу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області надійшло подання Управління карного розшуку ГУНП у м. Києві про видворення та заборону в`їзду на територію України уродженцю Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки останній у кримінальному середовищі має статус «злодій в законі» (коронований в Турції у 2014 р.), кримінальне призвісько «ОСОБА_1», неодноразово судимий за тяжкі та особливо тяжкі злочини, за котрі відбував покарання в місцях позбавлення волі (загальний строк 21 рік), та негативно впливає на криміногенну ситуацію у м. Києві (а.с.7).

У цей же день міграційний орган звернувся до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з відповідним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, з огляду на викладене.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.4 ст.6 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Право органів виконавчої влади, що забезпечують реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України звертатися до адміністративного суду з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України передбачено ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та ст. 289 КАС України, якою також визначені особливості розгляду судом таких спорів та особливості апеляційного оскарження рішень у таких справах.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").

Частиною 1 ст.30 цього Закону передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

В ч.1 ст.289 КАС України закріплено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

- затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України (п. 1);

- затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію (п. 2);

- взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації (п. 3);

- зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу (п. 4).

Аналіз наведеної вище норми законодавства дає підстави для висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини:

1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення;

2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Ознайомившись з наявними в матеріалах справи документами, враховуючи надані сторонами пояснення, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідач не оскаржував рішення міграційного органу про заборону в`їзду на територію України терміном на п`ять років від 06.02.2015 року, рішення про його примусове повернення в країну походження від 18.05.2017 року, рішення про поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства від 22.11.2019 року та постанову про накладення адміністративного стягнення від 25.11.2019 року, а відтак, на момент розгляду даної справи вони є чинними.

Як вже зазначалось вище, в матеріалах справи наявна інформація, вилучена з системи «Аркан ЦП ДСК» про перетин ОСОБА_1 державного кордону України, відповідно до якої відповідач востаннє виїхав з України легально 19.05.2017 року (а.с.26). Будь-яка інша інформація щодо легального в`їзду на територію України ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутня.

Зазначена обставина свідчить та підтверджує той факт, що відповідач незаконно перетнув державний кордон України поза пунктом пропуску та на момент його затримання 22.11.2019 року перебував на території України нелегально, без документів, які б надавали йому законне право перебування в України, що, у сукупності з наданою правоохоронними органами інформацією щодо мети прибуття відповідача в Україну, викликає у суду обґрунтовані сумніви щодо наявності у затриманого наміру добровільно залишити територію України, а отже, є достатньою підставою для задоволення позову в цій частині.

Що стосується висновку суду першої інстанції про наявність у відповідача громадянства України та відсутність підстав для затримання останнього з метою ідентифікації та видворення, судова колегія вважає його помилковим, з огляду на наступне.

Статтею 9 Закону України «Про громадянство України» визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.

Умовами прийняття до громадянства України є:

1) визнання і дотримання Конституції України та законів України;

2) подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).

3) безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років.

4) отримання дозволу на імміграцію.

5) володіння державною мовою або її розуміння в обсязі, достатньому для спілкування. Ця умова не поширюється на осіб, які мають певні фізичні вади (сліпі, глухі, німі);

6) наявність законних джерел існування. Ця умова не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні або притулок в Україні.

Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата видання відповідного Указу Президента України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вийшов з громадянства Грузії лише 05.06.2017 р., що підтверджується листом аташе МВС Грузії в Україні від 24.11.2019 року (а.с.25).

Зазначена обставина, на переконання судової колегії, унеможливлювала до вказаної дати отримання ОСОБА_1 громадянства України на законних підставах, а відтак, за умов відсутності факту та доказів набуття громадянства України, у органу міграційної служби були відсутні підстави для проведення процедури скасування рішення про оформлення набуття відповідачем громадянства України.

Крім цього, згідно висновку управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України в Харківській області від 08.08.2016 р., за наявними обліками вхідної кореспонденції у період часу з 01.01.2013 р. по 26.06.2014р. заява та матеріали про оформлення набуття громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з територіальних підрозділів УДМС України в Луганській області до УДМС України в Луганській області не надходили, довідка про реєстрацію не оформлялась та не реєструвалась (а.с. 73-76).

Вказана інформація також підтверджена листом Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України від 26.11.2019 р., в якому зазначено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України посвідкою на постійне або тимчасове проживання, та паспортом громадянина України не документувався (а.с.53).

Крім цього, колегією суддів встановлено, що 30.09.2016 року начальником Комінтерновського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області затверджено висновок про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що паспорт серії НОМЕР_2 від 26.06.2014 року, виданий Перевальським РС УДМС України в Луганській області, визнаний таким, що оформлений з порушенням вимог чинного законодавства України.

Крім цього судова колегія звертає увагу на ту обставину, що територіальний орган ДМС, який видав відповідачу паспорт громадянина України, а саме, Перевальський УДМС України в Луганській області, на момент видачі паспорта перебував на окупованій території.

Той факт, що Перевальський район Луганської області з квітня 2014 року є територією, окупованою так званою ЛНР, є загальновідомим та в силу положень ч.3 ст.78 КАС України не потребує доказування.

Враховуючи встановлені вище обставини, судова колегія вважає, що оглянутий судом першої інстанції паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 від 26.06.2014 року, що виданий Перевальським УДМС України в Луганській області після окупації вказаної території не може розцінюватись як документ, що підтверджує громадянство відповідача, а отже у суду першої інстанції були усі законні підстави для задоволення вказаного позову.

Оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення у даній справі неповно з`ясував усі обставини справи, що мають значення, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, чим допустив порушення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 9, 241-246, 250, 268, 288, 289, 310, 315, 321, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області - задовольнити.

Затримати уродженця Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення видворення за межі України, з поміщенням останнього до Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України» строком на шість місяців.

Примусово видворити уродженця Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.