Справа № 695/3296/19
Суддя: Степченко М. Ю.
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3296/19

номер провадження 2-а/695/65/19

16 грудня 2019 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Степченка М.Ю.

з участю секретаря Розпутньої І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в спрощеному порядку) в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП №4 Переяслав-Хмельницького ВП Романенка Андрія Андрійовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 03.10.2019 року серії ДПО18 №076816, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського СРПП №4 Переяслав-Хмельницького ВП Романенка Андрія Андрійовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 03.10.2019 року серії ДПО18 №076816.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що є водієм категорії «В,», про що мається посвідчення водія серії НОМЕР_1 , є особою не працюючою, має у користуванні автомобіль ГАЗ 330202, д.н.з. НОМЕР_2 .

Так 03.10.2019 року близько 11.25 години, на автодорозі Бориспіль - Дніпро на 54 км. за вимогою працівників поліції зупинився. Коли зупинився, до автомобіля підійшов працівник поліції Романенко А.А. та зобов`язав позивача надати для огляду посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб, страховку на транспортні засоби, ним одразу надано для огляду вищевказані документи. Про причини перевірки його не повідомили, а потім поліцейський потребував документ про проходження державного технічного огляду на автомобіль. На що позивач повідомив про відсутність підстав для проходження технічного огляду, так як автомобіль не належить підприємству (юридичній особі), маса автомобіля до 3,5 тон, використовується ним виключно в приватних цілях, а тому не повинен проходити такий технічний огляд у відповідності п.31.3 ПДР України, та суперечить вимогам п. 22 Порядку проведення державного технічного огляду колісних транспортних засобів, затвердженого постановою КМУ №606 від 09.07.2008 року, оскільки під такий перелік не підпадає.

Але на пояснення та зауваження позивача ніхто не звернув уваги та поліцейський сказав, що все ж таки він порушив правила дорожнього руху України п. 31.3 «б», не забезпечив права на захист(скористатися правовою допомогою), не роз`яснив йому належним чином права та на місці виніс постанову ДП018 № 076816, вручив копію позивачу, після чого він поїхав далі.

Поліцейський виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, якою наклав стягнення у вигляді штрафу 340 гривень 00 копійок.

Позивач не згідний з такими діями працівника поліції та вважає, що постанова винесена передчасно, без додаткової перевірки, як наслідок є незаконною та необґрунтованою, оскільки: порушено вимоги ст. 245 КУпАП, де вказано: «Завданням в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом…»; порушено вимоги ст. 280 КУпАП, де вказано: «Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність…», відсутні свідки вчинення ним правопорушення та поліцейським не надано можливості бути присутнім під час розгляду справи, не надано можливості ознайомитись з матеріалами справи та скористатись допомогою адвоката. Тому, на думку позивача, така поверховість дослідження обставин правопорушення призвела до винесення постанови про накладення стягнення, яка не відповідає вимогам законодавства про адміністративні правопорушення є не об`єктивною та незаконною. Просив скасувати постанову, а справу закрити.

Розгляд вказаної справи здійснюється в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін відповідно до ухвали суду від 10.10.2019 року.

Відповідач по справі до суду із заявами про розгляд справи за його участі, поясненнями стосовно обставин справи, відзивом на позовну заяву не звертався, доказів на підтвердження правомірності своїх дій суду також не надав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у порядку, визначеному чинним законодавством, що стверджується поштовим повідомленням про отримання копії позовної заяви з додатками.

З метою недопущення порушення прав позивача на своєчасність розгляду вказаної справи, а також строків розгляду даної категорії справ, які визначені ч. 1 ст. 286 КАС України, суд вважає за можливе здійснювати розгляд даної справи за відсутності сторін, на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що поліцейським СРПП №4 Переяслав-Хмельницького ВП Романенком А.А. було винесено постанову серії ДПО18 №076816 від 30.10.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП.

З тексту постанови вбачається, що ОСОБА_1 03.10.2019 року о 11 год. 25 хв. на 54 км. автодороги Бориспіль-Дніпро, керував автомобілем ГАЗ 330202, д.н.з. НОМЕР_2 , який своєчасно не пройшов обов`язковий технічний огляд транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 31.3б ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП, в зв`язку з чим застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн..

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з даним адміністративним позовом.

З огляду на викладене, між сторонами склалися правовідносини з приводу оскарження постанови суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зазначена постанова судом перевірялася на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.

Крім того, відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено вище, позивач по справі притягується до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП, яка передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Згідно ч. 2 ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух» обов`язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України";

Із вказаних норм чинного законодавства можна дійти висновку, що виключенням із автомобілів, які не підлягають обов`язковому технічному контролю, є автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, а також таксі.

Як вбачається із оспорюваної постанови позивач рухався на автомобілі ГАЗ 330202, д.н.з. НОМЕР_2 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (серії НОМЕР_3 ) належить ОСОБА_3 , повна маса якого 3.5 т.

Разом із тим, із оспорюваної постанови не вбачається, що вказаний автомобіль використовувався в комерційних цілях, здійснював діяльність саме з метою отримання прибутку, чи здійснював перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку.

Матеріали справи взагалі не містять будь-яких відомостей про встановлення працівником поліції зазначених вище обставин.

Будь-яких доказів зворотного матеріали справи не містять, а самим працівником поліції при оформлені матеріалів справи та складенні оспорюваної постанови вказані обставини не з`ясовувалися, отже і не встановлювалися факти чи відноситься вказаний автомобіль до тих категорій автомобілів, які підлягають обов`язковому технічному контролю.

Більше того, вказаний автомобіль взагалі не належить позивачу, а працівником поліції не встановлювалося на яких підставах та з якою ціллю позивач керував вказаним транспортним засобом.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затв. наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р., у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно п.10 розділу III вказаної Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідачем не було зазначено в постанові докази на підтвердження винуватості особи, як і не надано суду жодних доказів щодо правомірності своїх дій.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що гуртуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та вважає, що відповідачем не надано достатніх доказів, які вказували б на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Суд вважає, що відповідачем під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності було порушено вимоги ст. 245 КУпАП, а саме: не повно з`ясовано обставини справи.

В силу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, усі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. При цьому принцип презумпції невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень, що визнав ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" (остаточне рішення від 15 травня 2008 року).

Так, згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016-року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Суд вважає, що стороною відповідача не доведено належними доказами правомірність притягнення до адміністративної відповідальності позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Крім того, слід звернути увагу на те, що лише винна особа може нести відповідальність за вчинення будь-якого правопорушення. Оскільки стороною відповідача не доведено, що в діях позивача наявна вина, тобто наявний склад адміністративного правопорушення, та всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, суд приходить до висновку, що останнього неправомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, суд, зважаючи на неповноту розгляду справи про адміністративні правопорушення та невірне встановлення фактичних обставин справи у постанові, відсутності будь-яких доказів та заперечень з боку відповідача, вважає, що постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі слід закрити, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 251,245,258 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 9, 72-73, 77, 241- 246, 250, 255, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського СРПП №4 Переяслав-Хмельницького ВП Романенка Андрія Андрійовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 03.10.2019 року серії ДПО18 №076816 - задовольнити.

Постанову поліцейського СРПП №4 Переяслав-Хмельницького ВП Романенка А.А., по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимісерії ДПО18 №076816 від 30.10.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП, - скасувати, а провадження у справі закрити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М. Ю. Степченко