Справа № 331/2608/17 (2-а/331/9/19)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 331/2608/17

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Запорізької митниці ДФС

на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2019 року (суддя Антоненко М.В., м. Запоріжжя) у справі № 331/2608/17

за позовом ОСОБА_1

до Запорізької митниці ДФС

про визнання незаконною та скасування постанови, -

встановив:

Позивач звернувся до суду у квітні 2017 року суду з позовом до Запорізької митниці ДФС (далі - митний орган, відповідач у справі), в якому просив скасувати постанову відповідача у справі про порушення митних правил №0035/112000000 від 28 березня 2017 року та закрити справу про порушення митних правил.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що 13 липня 2016 року позивачем в зоні діяльності митного поста «Щербаківка» Харківської митниці ДФС через пункт пропуску «Гоптівка-Нехотєєвка», з метою особистого користування в митному режимі «транзит», ввезено транспортний засіб «Mercedes-Benz E290», реєстраційний номер ( НОМЕР_1 ) НОМЕР_2 , кузов # НОМЕР_3 . Відповідачем 28 березня 2017 року було складено постанову №0035/112000000/17 у справі про порушення митних правил, відповідно до якої позивача у справі притягнуто до відповідальності за статтею 485 Митного кодексу України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1436510,76 грн. Позивач зазначив, що автомобіль ввезений на митну територію України в липні 2016 року, а постанова про притягнення позивача у справі до адміністративної відповідальності винесена в березні 2017 року, вважає що така постанова є незаконною, оскільки відсутні порушення митних правил, а також відповідачем пропущений 6-місячний строк накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил, передбачений статтею 467 Митного кодексу України.

Постановою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 13 вересня 2017 року, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2017 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Верховний Суд, розглянувши справу за касаційною скаргою позивача, постановою від 24 квітня 2018 року скасував судові рішення попередніх судових інстанцій і направив справу на новий розгляд.

Позивач у серпні 2018 року подав уточнюючу позовну заяву, в якій, посилаючись на ст. 47 КАС України та правову позицію ВС у постанові від 13.03.2018 року, вважаючи, що уточнює позовну заяву, не змінюючи підстави позову, доповнив його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та змінивши посилання на норми матеріального і процесуального права. Просив скасувати оскаржувану постанову про порушення митних правил.

Суд першої інстанції розглянув справу і прийняв рішення з урахуванням зазначеної уточненої позовної заяви та задовольнив позов. Визнав протиправною та скасував постанову від 28.03.2017 року Запорізької митниці ДФС України № 0035/112000000/17 про накладення адміністративного стягнення за ознаками ст. 485 Митного кодексу України на ОСОБА_1 .

При цьому суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідно до усталеної практики ЄСПЛ при розгляді справ про адміністративні правопорушення національні органи влади мають дотримуватися гарантій прав особи, що передбачені законодавством.

Суд вважав, що процедура притягнення особи до відповідальності за адміністративні правопорушення в сфері митного законодавства, склад яких характеризуються надзвичайно суворими санкціями, має відбуватися за процедурою переслідування за вчинення кримінального правопорушення з дотриманням гарантій, притаманних кримінальному провадженню.

Зокрема суд першої інстанції вважав, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся з порушенням встановленої процедури, оскільки не надано доказів про обізнаність позивача про час та місце розгляду справи.

Крім того, суд вважав, що в оскаржуваній постанові не конкретизовано, в яких саме цілях та шляхом яких дій використовує автомобіль позивач, що є неконкретністю обвинувачення.

Також суд зазначив, що при визначенні вартості транспортного засобу Митницею не здійснено включення довідкових даних, отриманих з ресурсів мережі Інтернет у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта, і взагалі не проведено відповідного дослідження та відсутній звіт (акт) про оцінку або висновок експерта про визначення митної вартості транспортного засобу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивач повідомлявся про розгляд справи у спосіб, визначений Законом, а саме ст. 494, 526 МК України.

Зазначає, що за рапортом Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі від 27.01.2017 року встановлено факт використання згаданого транспортного засобу, стосовно якого були надані пільги щодо сплати митних платежів, у інших цілях, ніж ті, у зв`язку з чим було надано такі пільги.

Оскільки Запорізька область не є територією, яка має пункти пропуску на митному кордоні України для автотранспорту, перебування транспортного засобу в зоні діяльності Запорізької митниці ДФС понад встановлені ст. 95 МК України строки, а також його тривала експлуатація позивачем, є підставами вважати, що зазначений транспортний засіб використовується позивачем не з метою його транзиту, а в інших цілях.

Стосовно недоведеності суми накладеного штрафу, відповідач зазначає, що під час розрахунку митних платежів відповідачем було враховано рік виготовлення, строк експлуатації транспортного засобу, тип двигуна та його об`єм, країна виготовлення; розрахунок проведено за УКТ ЗЕД .

Зазначає, що відповідачем було надано до матеріалів справи звіт (акт) про оцінку транспортного засобу від 14.02.2017 року. Вважає, що правова оцінка правомірності дій посадових осіб управління адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання Запорізької митниці ДФС, які приймали участь о розрахунку митних платежів, може бути надана лише тим судом, який розглядає скарги в порядку, передбаченому главою 4 Митного кодексу України.

Розрахунок митних платежів не був оскаржений позивачем і є чинним. Також позивач не скористався правом на проведення незалежної експертизи за власний рахунок.

Просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач підтримує правову позицію суду першої інстанції та зазначає, що митницею не було надано належних доказів сповіщення позивача про розгляд справи про порушення митних правил, позивач був позбавлений можливості надати особисті пояснення. Крім того, зазначає, що митницею не доведено використання автомобілю «в інших цілях», ніж ті, у зв`язку з якими було надано пільги щодо сплати митних платежів. Також посилається на відсутність належних доказів з боку відповідача на підтвердження митної вартості автомобілю та, відповідно, розміру накладеного стягнення.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Повідомлений належним чином про місце, дату і час судового засідання, представник скаржника не з`явився до суду, що не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Так, Верховним Судом підтримана правова позиція судів попередніх інстанцій, що позивачу у справі надані пільги щодо сплати митних платежів з врахуванням наявності у позивача цілі протягом 10 діб вивезти транспортний засіб, але протягом 6 місяців позивачем у справі не вивезено транспортний засіб, тому він користується транспортним засобом не в тих цілях, ні ж ті, у зв`язку з якими було надано пільги щодо сплати митних платежів.

Верховний Суд зазначив, що в діях позивача наявні ознаки об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, які виражаються в протиправних, винних діях, що посягають на встановлений Митним кодексом України та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів. Окрім того, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо наявності у позивача у справі обов`язку зі сплати митних платежів.

Верховний Суд зазначив, що використання транспортного засобу, що перебуває в режимі транзиту, та щодо якого існує обов`язок вивезення за межі митної території, протягом 10-денного строку, є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов`язку, а, відтак, виявивши вказане порушення 30 січня 2017 року та приймаючи 28 березня 2017 року постанову, адміністративне стягнення за порушення митних правил, накладене відповідачем в межах строку, передбаченого статтею 467 Митного кодексу України, а саме не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення.

Щодо порушення митним органом статті 525 Митного кодексу України, якою передбачено, що справа про порушення митних правил розглядається в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання посадовою особою органу доходів і зборів або судом (суддею) матеріалів необхідних для вирішення справи, Верховний Суд вказав, що судом першої інстанції правильно зазначено, що навіть порушення митним органом строку винесення постанови про притягнення позивача до відповідальності після складання протоколу не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, адже не потягло незаконності притягнення до відповідальності. Такий висновок відповідає положенням статті 531 Митного кодексу України, в якій відсутня зазначена скаржником підстава для скасування постанови митного органу.

Посилання позивача у справі на не дослідження факту належного повідомлення позивача про розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності суд не бере до уваги, оскільки зазначені обставини не були заявлені в суді першої інстанції, а, відповідно, ні апеляційна, ні касаційна інстанція не можуть розглядати зазначені доводи.

Стосовно законності і обґрунтованості розміру суми митного платежу, а, відповідно, і розміру штрафу, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, Верховний Суд в цій справі зазначив, що судами попередніх інстанцій не досліджено дотримання митними органами Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі - Методика), а саме включення довідкових даних у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта, і взагалі не досліджено питання наявності звіту (акту) про оцінку або висновок експерта про визначення митної вартості транспортного засобу.

Саме ці обставини стали підставою скасування судових рішень попередніх інстанцій, а тому колегія суддів вважає необхідним дослідження саме правомірності визначення розміру застосованих до позивача у справі санкцій.

Що стосується інших доводів, аналіз яких наводить суд першої інстанції, зокрема щодо неналежного повідомлення позивача про розгляд справи митницею, порушення процедури розгляду справи про порушення митних правил, некоректність обвинувачення, яке містить лише посилання на застосування автомобілю в інших цілях і не визначає, в яких саме цілях використовувався автомобіль, колегія суддів вважає такими, що вони не підлягають розгляду, оскільки були викладені лише в уточненій позовній заяві, яка була подана позивачем у серпні 2018 року після повернення справи на новий розгляд Верховним Судом до суду першої інстанції.

Такі висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на нормах ч. 1, 2, 3 ст.47 КАС України, яка встановлює, що позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. У разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею. Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною першою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

З матеріалів справи вбачається, що жодних змін фактичних обставин справи не відбулося, тому зміна підстав позову не допускається.

Разом з тим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно недотримання вимог ст. 57 Митного кодексу України щодо способів визначення митної вартості та невиконання умов, передбачених Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, оскільки розмір митних платежів був визначений на підставі службової записки управління адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання Запорізької митниці ДФС від 10.02.2017 р. № 08-70-19-23/160.

Доводи апеляційної скарги щодо надання до матеріалів справи звіту (оцінки) транспортного засобу у справі про порушення митних правил № 0035/112000000/17 від 14.02.2017 року не приймаються апеляційним судом до уваги відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, яка передбачає, що відповідач не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, оскільки звіт виготовлений 17.05.2018 року (а.с.70 т.2), тобто після прийняття відповідачем постанови в справі про порушення митних правил.

Також не приймаються до уваги доводи скаржника стосовно того, що позивачем не оскаржено розрахунок управління митних платежів та митно-тарифного регулювання Запорізької митниці ДФС від 10.02.2017 року №08-70-19-23/160, оскільки розрахунок не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а є внутрішнім документом митниці, на підставі якого прийнято рішення у справі про порушення митних правил, що і є предметом оскарження. Рішення про визначення митної вартості відповідачем не приймалось.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, прийняв законне і обґрунтоване рішення. Певні порушення норм процесуального права, які виявились у виході судом за межі підстав первісного позову, не вплинули на правильність рішення в цілому.

Доводи апеляційної скарги не спростовуються висновків суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Запорізької митниці ДФС залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2019 року у справі № 331/2608/17 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до статей 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 18.12.2019 р.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя В.Є. Чередниченко

Суддя С.М. Іванов