Справа № 200/12380/19-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2019 р. Справа№200/12380/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., за участю секретаря судового засідання Картавих Г.В. та представників сторін:

позивача не з`явився;

відповідача Діденко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Азовінтекс до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Азовінтекс (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - відповідач) , відповідно до якого просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Донецькій області № від 20.06.2019 р. про сплату грошового зобов`язання у вигляді штрафу в сумі 79 370 грн. 30 коп. та № від 20.06.2019 р. про сплату грошового зобов`язання у вигляді штрафу в сумі 3 637 грн. 20 коп. за несвоєчасне внесення орендної плати за землю, на загальну суму 83 007 грн. 05 коп..

Позовну заяву, серед іншого, мотивовано тим, що Торгово-промислова палата України засвідчила факт настання обставин непереборної сили (форс-мажору) з 20.06.2014р. для позивача при здійсненні господарської діяльності на території Донецької та Луганської областей та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справлення та сплати податків та обов`язкових платежів, про що видала відповідний сертифікат (висновок) № 2436 від 31.12.2014 р.

Крім цього, позивач зазначає, що звільнений від обов`язку зі сплати земельного податку в силу положень ст.ст. 6-7 Закону України Про тимчасові заходи на час проведення антитерористичної операції (далі - Закон № 1669), оскільки м. Маріуполь Донецької області є таким, що включене до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція Згідно до Розпорядження КМУ від 02 грудня 2015 р. №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Відповідач проти позову заперечує, надав відзив на позов, у якому, серед іншого, вказує на те, що за земельні ділянки, які орендуються у Маріупольської міської ради, позивач не звільняється від сплати орендної плати за землю з юридичних осіб, оскільки такі ділянки не знаходяться ані на тимчасово окупованій території, ані на території, розташованій на лінії зіткнення, перелік яких визначений Кабінетом Міністрів України.

Щодо засвідчення позивачу обставин непереборної сили відповідач посилається на правову позицію, висловлену у Постанові Верховного суду від 01 жовтня 2019 року по справі № 805/385/17-а (адміністративне провадження №К/9901/32011/18).

Ухвалою суду від 11.11.19 р було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 25.11.19 р.

Розгляд справи було відкладено з 25.11.19 р. на 09.12.19 р.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справиу порядку письмового провадження.

Враховуючи вказане клопотання та присутність представника відповідача, суд визнав за можливе розглянути дану справу у судовому засіданні, на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши надані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно та об`єктивно встановивши всі обставини даної справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідачем проведено камеральну перевірку своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб за серпень - грудень 2017 рік, січень 2018 рік ТОВ «ПБП «Азовінтекс», за результатами якої складено акт від 27.05.2019 року №476/05-99-46-05/05-584/24155428 (далі - акт перевірки).

При перевірці були використані податкові декларації з плати за землю № від 17.02.2017 року та № від 20.07.2017 року на 2017 рік, № від 16.02.2018 року на 2018 рік (факт подання вказаних декларацій позивачем не оспорюється).

В акті № 476/05-99-46-05/05-584/24155428 від 27.05.2019 року викладені факти порушення позивачем термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з орендної плати за з юридичних осіб, визначених пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

За результатами розгляду матеріалів перевірки ГУ ДФС у Донецькій області прийнято податкові повідомлення-рішення (далі- ППР) від 20.06.2019 № про застосування штрафу за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань з орендної плати за землю з юридичних осіб у сумі 79 370,30 грн (20%) та № про застосування штрафу за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань з орендної плати за земельні ділянки у сумі 3 637,20 грн (20%).

Листом № 522/237-06 від 03.07.2019 р. ТОВ «ПБП «Азовінтекс» було подано до ДФС України скаргу на податкові повідомлення-рішення № , № від 20.06.2019 р.

Позивач зазначає, що 17 вересня 2019 року отримав від ДФС України рішення про результати розгляду скарги (лист № 642/6/99-00-08-05-05 від 05.09.2019 р.), яким вирішено спірні ППР залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідно до п.п. 49.1 - 49.2 ст. 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Як встановлено судом з акту перевірки та не заперечено позивачем, ним було подано звітні та уточнюючі податкові декларації з орендної плати за землю з юридичних осіб за 2017 та за 2018 роки (№ від 17.02.2017 року та № від 20.07.2017 року на 2017 рік та № від 16.02.2018 на 2018 рік.), відповідно до яких позивач самостійно взяв на себе зобов`язання зі сплати орендної плати за землю з юридичних осіб у відповідних розмірах, за період серпень - грудень 2017 року - січень 2018 року.

Щодо посилань позивача на звільнення від сплати земельного податку в силу положень ст.ст. 6-7 Закону № 1669.

Суд звертає увагу позивача на те, що до спірних правовідносин застосовується стаття 6 Закону № 1669, яка станом на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин (серпень - грудень 2017 року, січень 2018 року) була чинною в редакції Закону України Про внесення змін до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування (далі - Закон № 1365), який набрав чинності з 08.06.2016 року.

Стаття 6 Закону № 1669, у вказаній редакції, встановлює звільнити суб`єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону.

Тим же Законом № 1365 статтю 4 Закону № 1669 доповнено частиною 4 наступного змісту: Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію..

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Отже, починаючи з 08.06.2016 року, позивач повинен сплачувати земельний податок за відповідні земельну ділянку на загальних підставах, оскільки вони не розташовані на території населеного пункту, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження чи того, що розташований на лінії зіткнення.

Щодо посилання позивача на засвідчення йому Торгово - промисловою палатою України фактів настання обставин непереборної сили з 20.06.2014 року, суд зазначає про таке.

Верховний суд, у постанові від 01.10.19 р у справі № 805/385/17-а дійшов наступних висновків щодо застосування норм права у аналогічних правовідносинах.

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону № 1669 закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення статті 10 Закону № 1669 є спеціальною нормою закону, яка поширюється на суб`єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на певній території протягом певного періоду в часі, в силу об`єктивних обставин - проведення антитерористичної операції, факти про які, в свою чергу, підлягають підтвердженню належними засобами та у передбачений чинним законодавством спосіб, що, відповідно, встановлює підстави для звільнення від відповідальності цих платників податків, в тому числі й в частині неналежного виконання обов`язку своєчасної сплати грошових податкових зобов`язань.

Статтею 14 -1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» (в редакції від 02.09.2014) визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такою конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень, та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Щодо наявних сертифікатів слід зазначити наступне: частиною першою статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) визначений Регламентом засвідчення Торгово - промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що затверджений Рішенням Президії Торгово - промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5), який набрав чинності з 18.12.2014 року.

Статтею 6.1. вказаного Регламенту передбачено, що підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» в редакції від 02.09.2014, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, модою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів (стаття 6.2.)

Якщо сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) виданий щодо обставин, які на момент його видачі тривають та період дії яких встановити неможливо. Заявник, після закінчення дії таких обставин, має право звернутися до ТПП України/ регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період з дня, наступного за датою видачі сертифікату до дня їх закінчення. Засвідчення форс-мажорних обставин у такому випадку проводиться на загальних засадах відповідно до цього Регламенту.

Аналізуючи вищезазначені норми суд приходить до висновку про те, що Порядком передбачено, що засвідченню підлягають форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) по кожному окремому податковому та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком. виконання якого настало згідно нормативно - правових актів проте таке виконання стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Порядком передбачено, що засвідченню підлягають форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) по кожному окремому податковому та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання якого настало згідно нормативно - правових актів проте таке виконання стало неможливим через наявність зазначених обставин

Сертифікат не може засвідчувати форс-мажорні обставини на майбутнє. У разі якщо сертифікат про форс-мажорні обставини виданий щодо обставин, які на момент його видачі тривають та період дії яких встановити неможливо. Заявник, після закінчення дії таких обставин, має право звернутися до ТПП України для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період саме з дня, наступного за датою видачі сертифікату до дня їх закінчення.

Зазначення у вказаному Сертифікаті того, що на момент його видачі обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо не є доказом того, що такий Сертифікат засвідчує відповідні обставини безстроково, тобто на майбутнє, навпаки, враховуючи, що у грудні 2014 року, Порядок засвідчення форс-мажорних обставин був затверджений в новій редакції, який має застосовуватись до спірних правовідносин та в якому фактично було уточнено, що якщо на момент видачі Сертифікату обставини непереборної сили тривають та період дії яких встановити неможливо, то, заявник має право звернутися до ТПП України для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період саме з дня, наступного за датою видачі сертифікату.

Посилання судів попередніх інстанцій на те, що Сертифікат Торгово-промислової плати виданий до 18 грудня 2014 року, тобто до внесення змін до Регламенту ТПП щодо засвідчення форс-мажорних обставин за кожним конкретним видом зобов`язань, колегія суддів вважає безпідставним з огляду на те, що на момент виникнення спірних правовідносин Порядок засвідчення обставин непереборної сили вже було змінено.

Таким чином на переконання суду позивач у спірних правовідносинах мав би звернутись до ТПП України після виникнення відповідних обставин щодо неможливості зареєструвати податкові накладні у період з жовтня 2015 року по березень 2016 року, оскільки засвідченню підлягають обставини непереборної сили по кожному окремому податковому обов`язку та відносно обов`язку виконання якого вже настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом, проте на момент видачі позивачу Сертифікату від 05.09.2014, обов`язку у Товариства зареєструвати податкові накладні за спірний період (жовтень 2015 - квітень 2016) не виникало.

Як вбачається з матеріалів справи вказане судами попередніх інстанцій встановлено не було, обставини відносно обов`язку позивача звернення до ТПП України щодо засвідчення обставин непереборної сили щодо неможливості зареєструвати податкові накладні у період з жовтня 2015 року по березень 2016 року судами не досліджувались, суди обмежились виключно наявністю у позивача Сертифікату №2880/05-4 від 05 вересня 2014 року, при цьому не проаналізувавши зміст самого Сертифікату, тих обставин які він посвідчує та терміну на який такі обставини були посвідчені.

Не досліджено та не встановлено судами в повному обсязі і тих обставин на які позивач посилався в позовній заяві як на підставу неможливості виконати свій обов`язок щодо своєчасності реєстрації податкових накладних у період з жовтня 2015 року по березень 2016 року, зокрема наявність у вказаний період активних бойових дій в зоні проведення антитерористичної операції, зокрема в місці знаходження позивача, тимчасове призупинення прийому поштових відправлень у відділеннях поштового зв`язку, надзвичайний режим роботи банківської системи у зазначений період в зоні АТО, неналежна робота Інтернет-зв`язку тощо.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі ст. 10 Закону № 1669 протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», тривала, а позивач зареєстрований на території, що включена до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно до розпорядження КМУ від 02 грудня 2015 р. №1275-р.

Проте, зі змісту наданих позивачем до матеріалів справи копій сертифікатів (висновків) Торгово-промислової палати України про форс - мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 2436, 5693, 5694, 5695 та 5696 судом встановлено, що їх видано 31 грудня 2014 року та 14 січня 2016 року, у той час як позивач самостійно узгодив податкові зобов`язання з орендної плати за землю з юридичних осіб за період серпень - грудень 2017 року - січень 2018 року.

Крім цього, сертифікатом № 2436 від 31.12.2014 року позивачу засвідчено з 20.06.2014 року лише обставини, що стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів відповідно до пунктів 100.4-100.5 статті 100 ПК України (сертифікат), тобто щодо процедури розстрочення та відстрочення сплати грошових зобов`язань, а не щодо звільнення від сплати грошових податкових зобов`язань.

Сертифікатами №№ 5693, 5694, 5695 та 5696 від 14.01.2016 року позивачу засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) щодо зобов`язань з використання земельної ділянки відповідно до мети та цільового призначення: для діяльності автомобільного грузового транспорту (обслуговування автотранспорту, збереження крупно габаритної техніки, складів) та щодо дотримання положень законодавства у галузі навколишнього середовища та режиму використання земель.

У згаданих сертифікатах вказано про те, що датою настання обставин з 08.06.2014 року та про те, що вони тривають і дату їх закінчення встановити неможливо.

Отже, надані позивачем сертифікати (висновки) Торгово-промислової палати не є належними доказам, які посвідчують настання обставин непереборної сили щодо виконання позивачем обов`язків зі сплати самостійно узгоджених податкових зобов`язань з орендної плати за землю з юридичних осіб за період серпень - грудень 2017 року - січень 2018 року, оскільки їх видано, більше ніж за три роки та більше ніж за рік, до виникнення спірних правовідносин, і сертифікат № 2436, фактично засвідчує обставини непереборної сили у період з 20.06.2014 року, до моменту його видачі - 31.12.2014 року, а сертифікати №№ 5693, 5694, 5695 та 5696 - з 08.06.2014 року, до моменту їх видачі - 14.01.2016 року .

Зазначення у вказаних сертифікатах того, що на момент їх видачі обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо не є доказом того, що такі сертифікати засвідчують відповідні обставини безстроково, тобто на майбутнє.

Навпаки, враховуючи, що у грудні 2014 року, Порядок засвідчення форс-мажорних обставин був затверджений в новій редакції, який має застосовуватись до спірних правовідносин та в якому фактично було уточнено, що якщо на момент видачі Сертифікату обставини непереборної сили тривають та період дії яких встановити неможливо, то, заявник мав право звернутися до ТПП України для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період саме з дня, наступного за датою видачі сертифікату.

На момент виникнення спірних правовідносин Порядок засвідчення обставин непереборної сили вже діяв у новій редакції, отже, засвідченню підлягали обставини непереборної сили по кожному окремому податковому обов`язку та відносно обов`язку виконання якого вже настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом.

Позивачем не надано суду доказів звернення до ТПП України після виникнення відповідних обставин щодо неможливості своєчасного виконання обов`язків зі сплати самостійно узгоджених позивачем податкових зобов`язань з орендної плати за землю з юридичних осіб за період серпень - грудень 2017 року - січень 2018 року.

Крім цього, позивачем у позовній заяві взагалі не зазначено жодних конкретних підстав неможливості виконання податкових зобов`язань зі сплати земельного податку у спірний період (серпень - грудень 2017 року - січень 2018 року), зокрема наявність у вказаний період активних бойових дій в зоні проведення антитерористичної операції, зокрема в місці знаходження позивача, тимчасове призупинення прийому поштових відправлень у відділеннях поштового зв`язку, надзвичайний режим роботи банківської системи у зазначений період в зоні АТО, неналежна робота Інтернет-зв`язку, тощо.

Також, суд вважає за необхідне зазначити про те, що на спірні правовідносини не розповсюджуються і положення підпункту 38.2 пункту 38 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України, оскільки спірні податкові зобов`язання виникли у позивача після 14 квітня 2014 року.

Положеннями абзаців першого та другого підпункту 38.7 пункту 38 підрозділу 10 Перехідних положень ПК України встановлено, що не нараховується та не сплачується у період з 14.04.2014 року по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції, плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності):

за земельні ділянки, що розташовані на тимчасово окупованій території;

за земельні ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення), що розташовані на території населених пунктів на лінії зіткнення.

Проте, вказані положення не розповсюджуються на спірні правовідносини, оскільки земельні ділянки, за несплату земельного податку за які нараховано штрафні санкцій на території вказаних населених пунктів не знаходяться .

Позивач у позовній заяві не посилається на жодні інші підстави для скасування спірного податкового рішення ніж ті, що вказані вище.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України , платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно із пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 31.1 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 286.2 ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій.

Відповідно до п. 287.3 ст. 287 ПК України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Пунктом 87.9 ст. 87 ПК України передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно з п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Проте, позивач свої самостійно узгоджені зобов`язання зі сплати орендної плати за землю з юридичних осіб не виконав.

Відповідно до п.126.1 ст.126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до п. 114.1 ст. 114 ПК України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, відповідач, приймаючи спірні податкові повідомлення - рішення діяв у межах та у спосіб, що надані йому ПК України.

Таким чином, позовні вимоги є необгрунтованими, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись Податковим Кодексом України, Законами України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та «Про торгово-промислові палати в Україні», Регламентом засвідчення Торгово - промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що затверджений Рішенням Президії Торгово - промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5), Переліками населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Азовінтекс до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень - відмовити повністю.

Рішення складено у повному обсязі 19 грудня 2019 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч