Справа № 824/1572/19-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпечені адміністративного позову

18 грудня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/1572/19-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Дембіцький П.Д., розглянувши у порядку письмового провадження заяву Приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_3, про забезпечення позову, у справі за позовом Приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, про скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_3 (далі - заявник) звернулася до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, про скасування наказу (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 17 липня 2019 року № 2180/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 до державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

Одночасно з адміністративними позов Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_3 надала заяву про забезпечення позову, шляхом зупинення дії наказу Міністретва юстиції України від 17 липня 2019 року №2180/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 до державного реєстру речових прав на нерухоме майно» до набрання законної сили рішенням суду по суті у даній справі.

Порядок розгляду заяви про забезпечення позову врегульовано статтею 154 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1-3 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Аналізуючи наведені позивачем обґрунтування заяви про забезпечення позову та матеріали справи вбачається, що в даному випадку відсутній факт винятковості, а тому суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи та її розгляд у судовому засіданні.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, перевіривши наявні у справі матеріали, з урахуванням вимог закону, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Наведеними вище нормами процесуального закону передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову і суд повинен, виходячи з конкретних доказів встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків встановлених статтею 78 цього кодексу.

Суд звертає увагу на те, що для вжиття заходів забезпечення позову повинні існувати реальні обставини наведені у вказаній нормі. Однак, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, а також не наведено у заяві обставини, які б вказували на те, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або що захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Позивач в обґрунтування позовних вимог не надав доказів наявності реальних обставин існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а також доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

В обґрунтуваннях вказаної заяви, заявник надав суду заяву на п`ятьох арк., із додатком квитанції про сплату судового збору.

Із змісту заяви видно, що заявник вказував, що 14.06.2019 року на підставі акта за результатами моніторингу реєстраційних дій у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за критеріям «порушення строків, визначених законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 12.06.2019 року заступником Міністра з питань державної реєстрації Міністерства юстиції Садовською І.О. видано наказ № 2296/7 «Про проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Куніциної Ірини Євгенівни» та утворено Комісію для проведення у складі 3-х осіб.

Наказом Міністерства юстиції України від 17.07.2019 року № 2180/5, підставі довідки від 05.07.2019 року за результатами проведення камеральної перевірки, тимчасово заблоковано доступ державного реєстратора - приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 до державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 6 (шість) місяців.

На думку заявника дане рішення обмежує права державного реєстратора - приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу на виконання функцій реєстратора. Блокування доступу до реєстру речових прав на нерухоме майно не може гарантувати забезпечення прав та інтересів третіх осіб, які звернулись за державною реєстрацією до заявника, як до суб`єкта реєстрації. Також заявник зазначає, що у нього міститься обов`язок здійснити реєстраційні дії, нездійснення реєстраційних дій може призвести до притягнення заявника до відповідальності.

Таким чином, на думку заявника невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим або утруднити виконання рішення суду, оскільки доступ до реєстру у заявника обмежений, а скасування наказу рішенням суду призведе до нівелювання його незаконності.

Як видно з поданого заявником клопотання про забезпечення позову, вона просить здійснити забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України від 17 липня 2019 року № 2180/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 до державного реєстру речових прав на нерухоме майно» до набрання законної сили рішенням суду по суті у даній справі.

Виходячи з змісту заяви заявника про забезпечення позову, враховуючи вичерпний перелік способів забезпечення позову в адміністративних справах, суд приходить висновку, що вимога про забезпечення позову шляхом зупинення реалізації майна, є неприпустимим способом забезпечення адміністративного позову і протирічить вимогам ст. 150 КАС України, а тому не відповідає меті забезпечення позову.

Звернувшись із заявою про забезпечення позову, позивач не вказав у чому саме полягає очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам, неможливість захисту його прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів чи потрібно буде для відновлення прав докласти значних зусиль та витрат. Крім того, не надав доказів, а також не вказав на ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення відповідач при прийнятті оскаржуваних рішень.

У вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також, суд має враховувати співрозмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Заявник, не надав суду належних доказів, а також доказів, які б свідчили про очевидність протиправності прийнятих оскаржуваних рішень відповідачем.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 06 березня 2008 року № 2.

З урахуванням зазначених обставин, судом встановлено, що позивачем не надано обґрунтованих доводів та доказів, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди його правам, свободам та інтересам. Позивачем не доведено наявність підстав для вжиття судом заходів забезпечення адміністративного позову передбачені частиною 2 статті 150 КАС України, а тому, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення адміністративного позову.

Заявником не наведено переконливих доводів (обґрунтованих припущень), які б могли свідчити про те, що невжиття заходів, про які він просить, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, прийнятого за результатом розгляду даної справи, або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся стане неможливим.

Враховуючи викладене вище, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення даного позову, а тому відмовляє у задоволенні такої заяви.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 150, 154, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову відмовити.

Статтею 256 КАС України визначено порядок набрання ухвали законної сили.

Статями 293, 295 КАС України визначено порядок оскарження ухвали суду першої інстанції.

Суддя П.Д. Дембіцький