Справа № 160/10975/19
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

19 грудня 2019 року Справа № 160/10975/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

06.11.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зарахування в пільговому обчисленні періоди роботи один рік роботи за один рік і шість місяців з 13.06.1980 року по 26.10.1992 рік, як трудовий стаж, вироблений в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати період роботи один рік роботи за один рік і шість місяців з 13.06.1980 року по 26.10.1992 рік , як трудовий стаж, вироблений в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії та повернути недоплачений розмір пенсії з дати виникнення права на пенсійне забезпечення, а саме липня 2003 року і до моменту виконання судового рішення.

11.11.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.

10.12.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було залишено адміністративний позов без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

13.12.2019 року на виконання вимог ухвали від 10.12.2019 року позивач надав до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даною позовною заявою, в обгрунтування якої вказано, що дізнався про своє порушене право у серпні 2019 року із інформації з газети, що змусило позивача повторно звернутись до відповідача з відповідними заявами у серпні та вересні 2019 року, у зв`язку з чим просив визнати вказані причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити даний строк.

Дослідивши матеріали справи та доводи сторін, щодо строків звернення до суду з даною позовною заявою, суд зазначає наступне.

Так, згідно з ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ст. 118 Кодексу адміністративно судочинства України (далі - КАС України), процесуальний строк - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. До процесуальних строків відноситься також строк звернення до адміністративного суду.

Отже, процесуальний закон обмежує право звернення до адміністративного суду певними часовими рамками, що сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванню учасників судового процесу. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись до суду з позовом 06.11.2019 року, просить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії та повернути недоплачений розмір пенсії з дати виникнення права на пенсійне забезпечення, а саме липня 2003 року і до моменту виконання судового рішення.

Позивач вказує, що про порушення своїх прав дізнався лише у серпні 2019 року із інформації з газети та після отримання від відповідача листів про відмову у здійсненні перерахунку.

Суд зазначає, що пенсійні виплати є періодичними, щомісячними платежами, які отримує безпосередньо особа, якій вони призначені.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримує пенсію щомісяця з 2007 року, відтак з цього часу є обізнаним про розмір своєї пенсії. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивач міг дізнатися про порушення свого права не отримавши відповідного забезпечення у належному розмірі та у визначений процесуальним законом строк звернутися до суду з відповідним позовом.

Також, зі змісту позовних матеріалів вбачається, що 15.02.2013 року позивач звертався до відповідача із заявою про розгляд питання обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі за період з травня 1980 року по січень 1985 року, а також про розгляд на засіданні комісії довідки №2/87269 від 25.07.2011 року. За результатом розгляду вказаних документів позивачу було повідомлено про відсутність підстав для пільгового обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі, що підтверджується витягом з протоколу №3-6 від 20.02.2013 року.

Суд вважає помилковим посилання позивача в позовній заяві на ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ, оскільки у даному випадку застосованню підлягають положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Так, у частині другій статті 46 вказаного Закону йдеться про те, що нараховані суми пенсії не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

При цьому, положення наведеної норми права регулює виплату за минулий час уже нарахованих пенсій, однак не виплачених з вини ПФУ, у зв`язку з чим положення статті 46 Закону № 1058-IV не можуть бути застосовані у даному випадку.

Вказана правова позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постановах Верховного Суду від 07.02.2019 року у справі №191/5350/16-4 та від 19.02.2019 року у справі №521/21291/16-а.

Щодо отримання відповідей від відповідача з якою позивач пов`язує початок перебігу строку звернення до суду, суд зазначає, що зміст такої заяви підтверджує факт звернення позивача із заявою про перерахунок, та не вказує момент з якого позивач міг дізнатися про порушення свого права на належний йому розмір пенсії з липня 2003 року.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає обґрунтованих підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, для поновлення строку звернення до суду в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії та повернути недоплачений розмір пенсії з дати виникнення права на пенсійне забезпечення, а саме липня 2003 року, а отже, враховуючи пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Відповідно до частини 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії та повернути недоплачений розмір пенсії з дати виникнення права на пенсійне забезпечення, а саме липня 2003 року до 30.04.2019 року (в межах шестимісячного строку звернення до суду).

Разом з тим, враховуючи, що позивач у серпні 2019 року звернувся до відповідача, щодо перерахунку пенсії та як наслідок отримав відповідну відмову, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині подані в межах встановленого законом строку.

Керуючись ст. ст. 205, 240, 241-245, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії та повернути недоплачений розмір пенсії з дати виникнення права на пенсійне забезпечення, а саме липня 2003 року до 30.04.2019 року - залишити без розгляду.

Відповідно до статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 294-297 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв