Справа № 640/20177/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 грудня 2019 року № 640/20177/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РІСТ»

до Державної архітектурно-будівельної інспекції України

про визнання протиправними та скасування припису №44 від 18 жовтня 2018 року та постанови №33/1014-4526-18 від 01 листопада 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «РІСТ» (далі - позивач, Товариство, ТОВ «РІСТ») звернулося до суду з адміністративним позовом до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - ДАБІ України), з вимогами про визнання протиправними та скасування припису № 44 від 18 жовтня 2018 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил та постанови №33/1014-4526-18 від 01 листопада 2018 року про накладення штрафу за порушення вимог Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» у загальному розмірі 55 230,00 грн., винесені ДАБІ України в особі Управління Держархбудінспекції у Миколаївській області.

Позов обґрунтовано тим, що 10 вересня 2018 року Товариством отримано повідомлення про проведення відповідачем в особі Управління Держархбудінспекції у Миколаївській області планової перевірки дотримання законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.

Проте, 18 жовтня 2018 року відповідачем складено Акт про недопущення посадових осіб органу Держархбудконтролю на об`єкт будівництва для виконання покладених на них функцій, а саме: на об`єкт «Будівництво табірного містечка для розміщення бригади у польовому таборі 235 Міжвидового Центру підготовки підрозділів (МЦПП) в с. Ульянівка (Михайлівка) Миколаївської області». В Акті зазначено, що позивачем порушено положення пункту 1 частини третьої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та підпункту 1 пункту 11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року №553 (далі - Порядок №553).

Надалі відповідачем складено протокол про правопорушення від 18 жовтня 2018 року, а також припис №44 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності шляхом допущення посадових осіб відповідача на об`єкт перевірки та надання проектних документів, необхідних для проведення перевірки.

Також позивач отримав поштою 05 листопада 2018 року постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, відповідно до якої на товариство накладено штраф у розмірі 55 230,00 грн. за порушення пункту 2 частини шостої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

Позивач стверджує, що оскаржувані рішення видані внаслідок неналежного з`ясування обставин справи, які мають істотне значення, а саме того, що, починаючи з 17 вересня 2018 року, товариство не перебуває на об`єкті будівництва згідно умов Додаткової угоди №10 від 20 серпня 2018 року до Договору від 28 грудня 2016 року, тому не мало фізичної та юридичної можливості не допустити представників контролюючого органу на об`єкт перевірки, який належить Міністерству оборони України. Окрім того, проектна документація товариства вилучена згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 15 червня 2018 року, складеного старшим оперуповноваженим УЗЕ в Миколаївській області на підставі ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2018 року, тому надати її до перевірки не виявилося можливим.

Позивач вважає, що відповідачем перевищено визначений чинним законодавством України строк проведення планової перевірки (10 робочих днів). Натомість, в оскаржуваному приписі зазначений строк перевірки з 04 по 18 жовтня 2018 року, що складає 11 робочих днів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновану відповідачу надати відзив на позовну заяву та усі наявні докази.

У визначений судом строк відзиву від відповідача не надійшло, як і будь-яких інших заяв, клопотань, пояснень, тощо. При цьому копію ухвали про відкриття провадження у справі направлено судом відповідачу 26 грудня 2018 року. Окрім того, відповідача належним чином повідомлено про розгляд Окружним адміністративним судом міста Києва даної адміністративної справи шляхом розміщення на офіційному веб-сайті суду відповідного повідомлення.

Суд звертає увагу, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову (частина друга статті 77, частина четверта статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини другої статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Плановою перевіркою вважається перевірка, що передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю, який затверджується керівником такого органу.

Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки серед іншого мають право:

1) безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню;

2) складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону;

3) у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Процедура здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт визначена Порядком № 553, згідно з пунктом 5 якого державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Відповідно до пунктів 6, 9 Порядку №553 плановою перевіркою вважається перевірка, що передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю, який затверджується керівником такого органу.

Строк проведення планової перевірки не може перевищувати десяти робочих днів.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва.

Відповідно до пунктів 13,14 Порядку №553 суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, має право:

вимагати від посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю дотримання вимог законодавства;

перевіряти наявність у посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю службових посвідчень;

бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю;

за результатами перевірки отримувати та ознайомлюватись з актом перевірки, складеним органом державного архітектурно-будівельного контролю;

подавати в письмовій формі, зокрема через електронний кабінет, свої пояснення, зауваження або заперечення до акта перевірки, складеного органом державного архітектурно-будівельного контролю за результатами перевірки.

Суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов`язаний:

допускати посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки за умови дотримання ними порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю;

одержувати примірник припису органу державного архітектурно-будівельного контролю за результатами здійсненого планового чи позапланового заходу;

виконувати вимоги органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності;

надавати документи, пояснення в обсязі, який він вважає необхідним, довідки, відомості, матеріали, зокрема через електронний кабінет, з питань, що виникають під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» органи державного нагляду (контролю) здійснюють планові заходи з державного нагляду (контролю) за умови письмового повідомлення суб`єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за десять днів до дня здійснення цього заходу.

Продовження строку здійснення планового заходу не допускається.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, згідно Договору №303/3/12/344-16 від 28 грудня 2016 року підряду на виконання будівельних робіт (45000000-7) «Будівництво табірного містечка для розміщення бригади у польовому таборі 235 міжвидового центру підготовки (МЦПП), с. Ульянівка (с. Михайлівка) Миколаївської області» ІІ пусковий комплекс, «Будівництво їдальні, лазне-прального комплексу, контрольно-перепускного пункту, зовнішнього електропостачання з будівництвом трансформаторної підстанції, об`єктів інженерного забезпечення (очисні споруди побутових вод, котельня, інженерні мережі, тепло-, електро-, водопостачання та каналізаційні стоки), благоустрій території», підписаного між Замовником - Міністерством оборони України з однієї сторони та Генпідрядником - ТОВ «РІСТ» з іншої сторони, позивач здійснював обумовлені будівельні роботи за рахунок коштів Державного бюджету України упродовж 2018 року.

У подальшому сторони уклали Додаткову угоду №10 від 20 серпня 2018 року до зазначеного Договору від 28 грудня 2016 року, згідно з пунктом 1 якого Сторони дійшли згоди, що у зв`язку з відставанням Генпідрядника від графіка виконання робіт більш ніж на 20 діб, необхідно розірвати Договір від 28 грудня 2016 року.

Окрім того, до підписання Додаткової угоди згідно ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2018 року про тимчасовий доступ до речей і документів на підставі протоколу вилучено документи, зазначені у проектній документації та проекті виконання робіт за Договором від 28 грудня 2016 року.

Отже, з аналізу зазначених документів та матеріалів, судом встановлено, що Додаткова угода №10 від 20 серпня 2018 року, укладена між позивачем та Міністерством оборони України до Договору від 28 грудня 2016 року, набрала сили з моменту її підписання, тобто з 20 серпня 2018 року, а основний Договір №303/3/12/344-16 від 28 грудня 2016 року вважається розірваним згідно умов Додаткової угоди з 17 вересня 2018 року. Окрім того, проектні документи, передбачені Договором від 28 грудня 2016 року вилучені на підставі ухвали слідчого судді 15 червня 2018 року та відсутні з цієї дати у розпорядженні позивача.

Водночас, 10 вересня 2018 року позивач отримав від Управління ДАБІ в Миколаївській області листа про проведення планової перевірки з 04 по 18 жовтня 2018 року, тобто після фактичного розірвання договірних відносин між ТОВ «РІСТ» та Міністерством оборони України.

Відповідачем 18 жовтня 2018 року складено Акт про недопущення посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкти будівництва, підприємства будівельної галузі для виконання покладених на них функцій.

В Акті від 18 жовтня 2018 року зазначено, що позивач не допустив до проведення перевірки уповноважених осіб Управління ДАБІ в Миколаївській області, чим порушив положення пункту 1 частини третьої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та підпункту 1 пункту 11 Порядку №533.

У зв`язку з не допуском до проведення перевірки уповноважених осіб, відповідачем 18 жовтня 2018 року складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, яким виявлено порушення пункту 1 частини третьої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та підпункту 1 пункту 11 Порядку №533, зокрема зазначено, що у період часу з 04 по 18 жовтня 2018 року посадовими особами підрядної організації ТОВ «РІСТ» недопущені посадові особи Управління на об`єкт будівництва для проведення планової перевірки, а також ненадані необхідні документи для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, відповідальність за що передбачена пунктом 2 частини шостої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

Також відповідачем 18 жовтня 2018 року складено припис №44 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, яким встановлено такі ж саме обставини.

Акт, протокол та припис, складені 18 жовтня 2018 року, отримані позивачем поштою 22 жовтня 2018 року, а пізніше - 05 листопада 2018 року товариством отримано постанову №33/1014-4526-18 від 01 листопада 2018 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою визнано порушення позивачем пункту 2 частин шостої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у розмірі 55 230, 00 грн.

З урахуванням обставин припинення договірних правовідносин між ТОВ «РІСТ» та Міністерством оборони України з 17 вересня 2018 року, у зв`язку з чим представники позивача з цієї дати фактично вже не допускалися на об`єкт будівництва, належний Міністерству оборони України, суд вважає цілком логічними та документально підтвердженими доводи товариства про відсутність у представників товариства фізичної та юридичної можливості здійснити не допуск представників контролюючого органу на об`єкт перевірки.

На підтвердження зазначених обставин позивачем додатково надано докази листування з Міністерством оборони України після розірвання договірних правовідносин, зокрема, щодо пересилання окремих документів, що також дає суду підстави для висновку про фактичну відсутність представників позивача на об`єкті будівництва, належного Міністерству оборони України.

Окрім того, позивач не мав можливості надати для перевірки проектні документи, які були вилучені згідно ухвали слідчого судді та на момент перевірки не перебували у його розпорядженні.

За таких обставин висновки відповідача щодо недопущення позивачем на об`єкт будівництва «Будівництво табірного містечка для розміщення бригади у польовому таборі 235 міжвидового центру підготовки (МЦПП), с. Ульянівка (с. Михайлівка) Миколаївської області» представників Управління ДАБІ у Миколаївській області для проведення планової перевірки є передчасними та не відповідають дійсним обставинам справи.

Також суд зазначає, що строк проведення перевірки (з 04 по 18 жовтня 2018 року) складає 11 робочих днів, що не відповідає положенням Порядку № 553.

Виходячи з положень частини другої статті 8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» органи державного нагляду (контролю) та їх посадові особи під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) серед іншого зобов`язані повно, об`єктивно та неупереджено здійснювати державний нагляд (контроль) у межах повноважень, передбачених законом; утримуватися від необґрунтованих висновків щодо відповідності поведінки суб`єктів господарювання вимогам законодавства, неправомірного та необґрунтованого застосування санкцій до суб`єктів господарювання.

Приймаючи до уваги встановлені вище обставини, суд вважає, що внаслідок неповного та необ`єктивного підходу до проведення планової перевірки, орган державного контролю дійшов необґрунтованих та хибних висновків стосовно позивача та безпідставно застосував до нього санкції у вигляді штрафу.

Відповідно до положень Порядку накладення штрафів за порушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №244 від 06 квітня 1995 року (із змінами та доповненнями) посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю, до повноважень якої належить розгляд справ, під час розгляду справи зобов`язана з`ясувати, чи було вчинено правопорушення у сфері містобудівної діяльності, чи винний відповідний суб`єкт містобудування в його вчиненні, чи підлягає він притягненню до відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду справи суд перевіряє, чи прийняті (вчинені) рішення:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши позовні вимоги на предмет дотримання відповідачем положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України при винесенні оскаржуваних припису №44 від 18 жовтня 2018 року та постанови про накладення штрафу №33/1014-4526-18 від 01 листопада 2018 року, суд приходить до висновку, що відповідач діяв необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не пропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), у зв`язку з чим вбачає підстави для визнання оскаржуваних рішень відповідача протиправними та їх скасування.

Окрім того, суд вбачає за доцільне зазначити, що здійснюючи судочинство Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»).

Як зазначено у параграфі 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» ‹…Суд підкреслює особливу важливість принципу «добросовісної влади». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належній і якомога послідовніший спосіб…?. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок… і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси… Принцип «добросовісної влади» як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення «Москаль проти Польщі»)… Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення «Лелас проти Хорватії»). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються…›

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час прийняття рішення у справі суд враховує також ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву за умов належного отримання ухвали суду про відкриття провадження у даній справі від 21 грудня 2018 року, що унеможливлює визначення позиції контролюючого органу з приводу тверджень позивача, а також оцінки доказів на її спростування.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких відшкодуванню підлягають судові витрати сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень при задоволенні позову.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги повністю, а позивач не є суб`єктом владних повноважень та згідно платіжного доручення №410 від 13 листопада 2018 року сплатив 3 524,00 грн. судового збору, суд присуджує до сплати на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача зазначену суму.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «РІСТ» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправними та скасування припису №44 від 18 жовтня 2018 року та постанови №33/1014-4526-18 від 01 листопада 2018 року - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати:

- припис Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області №44 від 18 жовтня 2018 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил;

- постанову Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області від 01 листопада 2018 року № 33/1014-4526-18 про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «РІСТ» штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності у сумі 55 230,00 грн.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РІСТ» за рахунок бюджетних асигнувань Державної архітектурно-будівельної інспекції України суму сплаченого судового збору у розмірі 3 524, 00 грн. (три тисячі п`ятсот двадцять чотири грн., 00 коп.).

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «РІСТ», адреса: 03134, м. Київ, вулиця Симиренка, 36, , код банку 320984, р/р НОМЕР_1 у АТ «Прокредит Банк».

Відповідач: Державна архітектурно-будівельна інспекція України, адреса: 01133, м. Київ, бульвар Л. Українки, будинок 26, , тел.+.

Суддя В.І. Келеберда