Справа № 640/18285/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 грудня 2019 року № 640/18285/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Національного банку України до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний Банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» про визнання протиправним та скасування повідомлення від 05.07.2019 року, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Національний банк України до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування повідомлення старшого державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України Маріуци Т.В. від 05.07.2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання щодо примусового виконання рішення Комітету Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем №215/БТ «Про накладення штрафу на Публічне акціонерне товариство «Акціонерний Банк «ІНДУСТРІАЛБАНК»; зобов`язати відповідача відкрити виконавче провадження з примусового виконання рішення Комітету Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем №215/БТ «Про накладення штрафу на Публічне акціонерне товариство «Акціонерний Банк «ІНДУСТРІАЛБАНК».

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання є протиправним, винесеним з порушенням законодавства, та таким, що підлягає скасуванню, оскільки рішення позивача є виконавчим документом у відповідності до ст.74 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Ухвалою суду від 30.09.2019 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду на 10.10.2019 року. Запропоновано відповідачу подати до суду письмові заперечення проти позову та всі докази на їх підтвердження, які наявні у відповідача. Витребувано у Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України завірені належним чином копії матеріалів, що стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення. Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний Банк «ІНДУСТРІАЛБАНК».

У судовому засіданні 10.10.2019 року з огляду на відсутність матеріалів виконавчого провадження, а також неявку відповідача було оголошено перерву до 22.10.2019 року.

В судовому засідання 22.10.2019 року судом прийнято рішення продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Обставини, встановлені судом.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.06.2019 року Комітетом Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем прийнято рішення №215/БТ «Про накладення штрафу на Публічне акціонерне товариство «Акціонерний Банк «ІНДУСТРІАЛБАНК».

24.06.2019 року позивач надіслав до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України заяву від 24.06.2019 року №25-0012/32707/БТ про примусове виконання рішення №215/БТ.

Відповідно до повідомлення старшого державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України Маріуци Т.В. від 05.07.2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

В даному повідомленні зазначено, що відповідно до заяви про примусове виконання рішення, стягувач вказує «стягнути з ПАТ АБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» штрафу у розмірі 6852526,49 грн. Однак, резолютивною частиною виконавчого документа зазначено «накласти на ПАТ «АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» штраф за здійснення Банком ризикової діяльності у сфері фінансового моніторингу у розмірі 6852526,49 грн», що не передбачає заходів примусового виконання рішення визначених Законом

Позивач, вважаючи вищевказане повідомлення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

Частиною 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Згідно із пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.74 Закону України «Про банки і банківську діяльність» порядок застосування заходів впливу, встановлених статтею 73 цього Закону, визначається нормативно-правовими актами Національного банку України. Рішення Національного банку України про застосування заходу впливу у вигляді накладення штрафу є виконавчим документом та набирає законної сили з дня його прийняття. У разі невиконання такого рішення воно передається Національним банком України до органів державної виконавчої служби для примусового виконання.

Пунктом 9.33 глави 9 розділу ІІ Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 №346 рішення Національного банку України про застосування до банку, філії іноземного банку заходу впливу у вигляді накладення штрафу є виконавчим документом та набирає законної сили з дати його прийняття.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Аналізуючи вищевикладені норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку, що рішення Комітету Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем №215/БТ «Про накладення штрафу на Публічне акціонерне товариство «Акціонерний Банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення старшого державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України Маріуци Т.В. від 05.07.2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання щодо примусового виконання рішення Комітету Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем №215/БТ «Про накладення штрафу на Публічне акціонерне товариство «Акціонерний Банк «ІНДУСТРІАЛБАНК», прийнято на підставі п.7 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, державний виконавець приймаючи оскаржуване повідомлення виходив з того, що виконання даного рішення НБУ не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Разом із тим, дане твердження спростовується викладеними нормами законодавства, в яких чітко визначено протилежне.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що повідомлення старшого державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України Маріуци Т.В. від 05.07.2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання щодо примусового виконання рішення Комітету Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем №215/БТ «Про накладення штрафу на Публічне акціонерне товариство «Акціонерний Банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» прийнято з порушення норм чинного законодавства, є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача відкрити виконавче провадження з примусового виконання рішення Комітету Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем №215/БТ «Про накладення штрафу на Публічне акціонерне товариство «Акціонерний Банк «ІНДУСТРІАЛБАНК», суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, питання про зобов`язання відповідача щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення НБУ №215/БТ є дискреційними повноваженнями Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України, є за своєю правовою природою виключною компетенцією (дискреційними повноваженнями суб`єкта владних повноважень), а втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Разом із тим, суд з метою належного захисту порушених прав позивача, вважає за необхідне, зобов`язати Печерський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України розглянути питання щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Комітету Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем №215/БТ «Про накладення штрафу на Публічне акціонерне товариство «Акціонерний Банк «ІНДУСТРІАЛБАНК», з урахуванням висновків викладених в даній постанові.

Крім того, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, аналізуючи рішення суб`єкта владних повноважень в розрізі положень ст.2 КАС України дійшов до висновку, що оскаржуване рішення прийнято не на підставі, не у межах та не у спосіб визначений законодавством, а також без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною 2 статті 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки адміністративний позов подано суб`єктом владних повноважень, підстав для стягнення витрат зі сплати судового збору немає.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково адміністративний позов Національного банку України.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України Маріуци Т.В. від 05.07.2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання щодо примусового виконання рішення Комітету Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем №215/БТ «Про накладення штрафу на Публічне акціонерне товариство «Акціонерний Банк «ІНДУСТРІАЛБАНК».

Зобов`язати Печерський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України розглянути питання щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Комітету Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем №215/БТ «Про накладення штрафу на Публічне акціонерне товариство «Акціонерний Банк «ІНДУСТРІАЛБАНК», з урахуванням висновків викладених в даній постанові.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 287 КАС України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Відповідно до частини першої статті 272 КАС України, судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне найменування сторін:

Позивач: Національний банк України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9, )

Відповідач: Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Міністерства юстиції України (01011, м. Київ, вул. Різницька, 11-Б, )

Суддя В.І. Келеберда