Справа № 1.380.2019.004444
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.004444
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного кадастрового реєстратора відділу у м.Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Сняданко Наталії Ярославівни про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася з позовною заявою, в якій з урахуванням заяви про зміну позовних вимог (а.с.84) просить:

- визнати протиправними дії відповідача в частині винесення рішення про відмову №РВ-019 від 18.03.2019 року;

- зобов`язати відповідача внести відомості до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки площею 0,0021 га для обслуговування гаражу, яка розташована за адресою: вул.Кульпарківська, 224, м.Львів , гаражний кооператив №12, гараж НОМЕР_2, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ №006104 від 21.06.1999 року, власником якої є ОСОБА_1 .

Посилається на те, що позивач на підставі розробленої технічної документації із землеустрою звернулася до відділу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із заявою від 04.03.2019 року (реєстраційний номер ЗВ-019) про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Однак рішенням відповідача №РВ-019 від 18.03.2019 року відмовлено у задоволенні поданої заяви з підстав невідповідності поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, та невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме XSD Схема Наявні зауваження щодо валідності електронного документу. Вказане рішення позивач вважає протиправним, оскільки у ньому не вказано жодної норми чинного нормативно-правового акта, яка слугувала підставою для прийняття спірного рішення, а така підстава як «відсутність відомостей про державний акт» не передбачена ні Законом України «Про Державний земельний кадастр», ні Порядком ведення Державного земельного кадастру. Вважаючи у зв`язку із цим свої права та інтереси порушеними, позивач звернулася до суду з даним позовом з метою їх захисту. Просить позов задовольнити повністю.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що державний кадастровий реєстратор, приймаючи оскаржуване рішення №РВ-019 від 18.03.2019 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача внести зміни до Державного земельного кадастру, то, посилаючись на приписи ч.7 ст.9 Закону України «Про державний земельний кадастр», вказала, що втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов`язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється. А тому, покликаючись на правомірність спірного рішення та наявність підстав для його прийняття, вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними. Просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою судді від 20.09.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 27.11.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Позивач, ОСОБА_1 , є власником земельної ділянки площею 0,0021 га, розташованої на території Сокільницької сільської ради в гаражному кооперативі №12. Вказане підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ №006104 від 21.06.1999 року зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1551.

Приватним підприємством «Центр ринкових досліджень» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування гаражу за адресою: м . Львів , вул.Кульпарківська , 224 , гаражний кооператив №12, гараж НОМЕР_2.

Після виготовлення цієї документації позивач звернулась до відповідача із заявою від 04.03.2019 року (реєстраційний номер ЗВ-019) про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Рішенням №РВ-019 від 18.03.2019 року відповідач відмовив у задоволенні такої заяви з підстав:

- невідповідності поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, записи про державний акт серії IV-ЛВ №006104 від 21.06.1999 року на земельну ділянку площею 0,0021 га за адресою: Сокільницька сільська рада в гаражному кооперативі №12, в книгах записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю, які зберігаються у Відділі, відсутні. Враховуючи вищенаведене, подані документи не є підставою для реєстрації даної земельної ділянки;

- невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: XSD Схема Наявні зауваження щодо валідності електронного документу.

Не погодившись з вищеописаним рішенням, з метою захисту своїх прав та законних інтересів, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру установлено Законом України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року №3613-VI (далі - Закон №3613-VI; тут і далі - в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно визначення, наведеного у ст.1 цього Закону, Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до ч.ч.1, 4, 6 ст.9 Закону №3613-VI, внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій.

Тобто, відповідач у справі є посадовою особою органу владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладені владні управлінські функції у сфері внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей.

Згідно ч.ч.1, 3, 6 ст.24 Закону №3613-VI, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема - власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначено Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 (далі по тексту - Порядок №1051).

Пунктом 5 Порядку передбачено, що до складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр» та цим Порядком.

Відповідно до п.67 Порядку №1051, внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку. Забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України «Про Державний земельний кадастр».

Згідно п.70 Порядку №1051, державний кадастровий реєстратор у момент надходження до нього заяви про внесення відомостей до Державного земельного кадастру разом з перерахованими вище документами, перевіряє: 1) повноваження особи, що звернулася за внесенням відповідних відомостей до Державного земельного кадастру; 2) наявність повного пакета документів, необхідних для внесення відомостей до Державного земельного кадастру; 3) розташування об`єкта Державного земельного кадастру на території дії його повноважень; 4) придатність електронного документа для проведення його перевірки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

У разі відповідності заяви разом з документами вимогам, зазначеним у цьому пункті, Державний кадастровий реєстратор приймає заяву до розгляду по суті та обліковує її.

Відповідно до п.73 Порядку, державний кадастровий реєстратор у строк, що не перевищує 14 робочих днів з дня прийняття заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру: 1) розглядає її разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, та перевіряє: відповідність документів вимогам, зазначеним у пункті 67 цього Порядку; електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку; 2) за результатами перевірки вносить відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру або приймає рішення про відмову у внесенні таких відомостей з підстав, зазначених у пунктах 91 - 137 цього Порядку, за формою згідно з додатком 14.

З аналізу наведених норм права вбачається, що для присвоєння кадастрового номеру та внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру, особа звертається до відповідного кадастрового реєстратора для державної реєстрації земельної ділянки із відповідними документами, а державний кадастровий реєстратор за результатами перевірки вносить відомості до Державного земельного кадастру або приймає рішення про відмову у внесенні таких відомостей на підставі ч.6 ст.24 Закону №3613-VI.

В ході перевірки поданих документів державним кадастровим реєстратором встановлено, що в Книгах реєстрації відсутній запис щодо реєстрації та видачі державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ №006104 від 21.06.1999 року на земельну ділянку площею 0,0021 га за адресою: Сокільницька сільська рада в гаражному кооперативі №12. У зв`язку із цим, державний кадастровий реєстратор дійшов висновку, що подані документи не відповідають вимогам чинного законодавства.

Втім, суд враховує, що в силу вимог п.2 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3613-VI, земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Отже, враховуючи те, що подана позивачем документація для проведення державної реєстрації відомостей про земельну ділянку відповідала вимогам Закону №3613-VI та Порядку №1051, відповідач протиправно відмовив у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

При цьому, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, яка належить на праві власності позивачу на підставі поданих нею документів, зокрема - технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, є обов`язком державного органу.

Європейський Суд неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків (рішення від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України»).

Щодо висновків відповідача про невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме: XSD Схема наявні зауваження щодо валідності електронного документу, суд зазначає наступне.

За приписами ст.23 Закону України «Про державний земельний кадастр», документація із землеустрою та оцінки земель, яка є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, подається органу, що здійснює внесення таких відомостей, також у формі електронного документа.

Вимоги до змісту, структури і технічних характеристик електронного документа визначаються Порядком ведення Державного земельного кадастру.

Електронний документ подається Державному кадастровому реєстратору, який здійснює внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру, разом із документацією, яка є підставою для такого внесення, у паперовому вигляді.

Згідно підп.4 п.70 Порядку №1051, державний кадастровий реєстратор у момент надходження до нього заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, перевіряє придатність електронного документа для проведення його перевірки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

Пунктом 15 Порядку №1051 передбачено, що вимоги до змісту, структури і технічних характеристик електронного документа визначені у додатку 1.

Відповідно до п.8 додатку 1 до Порядку №1051, електронний документ створюється у вигляді файла формату XML у кодуванні Unicode (UTF-8).

Електронний документ повинен бути коректним (well-formed) та валідним (valid).

Однак суд звертає увагу, що у додатку 1 до Порядку №1051 відсутні поняття «XSD Схема» та «валідність електронного документу». В чому полягає невідповідність наданих позивачем електронних документів вимогам додатку 1 до Порядку №1051 та шляхи усунення такої невідповідності відповідачем не зазначено; вказане відсутнє і у відзиві на позовну заяву.

За таких обставин, суд приходить висновку про необґрунтованість доводів відповідача в цій частині та протиправність посилань на невідповідність електронного документа установленим вимогам в якості підстави для відмови у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з урахуванням встановленого Кодексом адміністративного судочинства України обов`язку доведення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суд приходить висновку, що рішення Державного кадастрового реєстратора відділу у м.Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Сняданко Наталії Ярославівни №РВ-019 від 18.03.2019 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру є таким, що не відповідає критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Щодо вимог про зобов`язання відповідача внести відомості до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки площею 0,0021 га для обслуговування гаражу, яка розташована за адресою: вул.Кульпарківська, 224, м.Львів, гаражний кооператив №12, гараж НОМЕР_2, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ №006104 від 21.06.1999 року, власником якої є ОСОБА_1 , суд враховує таке.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За правилами ч.7 ст.9 Закону №3613-VI, втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов`язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється.

Поряд з тим, суд відзначає, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог прав осіб, що звертаються до суб`єктів владних повноважень, без порушень принципу розподілу влади.

А тому, з метою ефективного захисту прав позивача та забезпечення реального виконання рішення суду, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 04.03.2019 року (реєстраційний номер ЗВ-019) разом з доданими до неї документами.

При цьому, при повторному розгляді заяви відповідачем в обов`язковому порядку повинні бути враховані висновки цього судового рішення, зокрема щодо підстав скасування рішення №РВ-019 від 18.03.2019 року.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.

Однак у даному випадку, з метою відновлення прав, свобод та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, слід визнати протиправним та скасувати рішення відповідача (а не дії) №РВ-019 від 18.03.2019 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 04.03.2019 року (реєстраційний номер ЗВ-019) разом з доданими до неї документами, з урахуванням наданої у рішенні правової оцінки суду щодо підстав скасування рішення №РВ-019 від 18.03.2019 року.

Щодо судового збору, то відповідно до вимог ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такий відшкодовуються позивачу в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, а саме: складання позовної заяви - 1200,00 грн та супровід справи в суді - 5000,00 грн.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 22.01.2019 року (справа №802/1606/17-а) та від 20.06.2019 року (справа №640/8323/16-а).

Отже, враховуючи викладене, допустимими і належними є лише ті документи на підтвердження оплати правничої допомоги адвоката, які відповідають встановленим вимогам.

З урахуванням викладеного, а також того, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, суд приходить висновку, що у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, слід відмовити.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 134, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, підп.15 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора відділу у м.Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Сняданко Наталії Ярославівни №РВ-019 від 18.03.2019 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Зобов`язати Державного кадастрового реєстратора відділу у м.Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Сняданко Наталію Ярославівну (місцезнаходження: пр.В.Чорновола, 4, м.Львів, 79019; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 04.03.2019 року (реєстраційний номер ЗВ-019) разом з доданими до неї документами, з урахуванням наданої у рішенні правової оцінки суду щодо підстав скасування рішення №РВ-019 від 18.03.2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (місцезнаходження: пр.В.Чорновола, 4, м.Львів, 79019; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне рішення суду буде складено до 22.12.2019 року.

Суддя Ланкевич А.З.