Справа № 826/2373/18
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року

Київ

справа №826/2373/18

адміністративне провадження №К/9901/17755/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів - Єресько Л.О., Соколова В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року (суддя Пащенко К.С.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2019 року (судді: Бужак Н. П., Костюк Л. О., Кузьменко В. В.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генерального прокурора України про визнання протиправним та скасування наказу,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Генерального прокурора України Луценка Юрія Віталійовича, в якому просив скасувати наказ Генерального прокурора України Луценка Юрія Віталійовича від 24 квітня 2017 року №101-к «Про позбавлення класного чину» як протиправний.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваний наказ прийнято відповідачем всупереч вимогам Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 06 листопада 1991 року №1796-XII, а саме: позбавлення класного чину можливе лише одночасно із звільненням. Також позивач вказував на розбіжності у формулюваннях підстав позбавлення його класного чину та звільнення, зазначав, що Положення про класні чини працівників прокуратури України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 06 листопада 1991 року №1795-XII (далі - Положення №1795), не існує.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що ОСОБА_1 звільнений з органів прокуратури наказом прокурора Донецької області від 12 квітня 2017 року №817-к Бондаренка Є. В. у зв`язку із тим, що своїми діями позивач дискредитував себе, як представника прокуратури, та зашкодив авторитету прокуратури, чим вчинив ганебний вчинок, скомпрометувавши високе звання працівника прокуратури. Вказаний наказ у судовому порядку визнаний законними.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі скаржник вказує на порушення судом попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимог повністю.

На думку позивача, судом першої інстанції у рішенні від 28 лютого 2019 року зроблено висновок про те, що поняттям «проступок, що порочить працівника прокуратури» охоплює поняття «ганебний вчинок». Із такими доводами позивач не погоджується, оскільки в жодному нормативному документі (в т. ч. локальних актах органів прокуратури України) не зазначено і не розкрито поняття «ганебний вчинок», а відтак висновки суду першої інстанції є помилковими, які не відповідають обставинам справи.

Також у постанові апеляційного суду від 28 травня 2019 року, суд приймає до уваги те, що відповідно до наказу прокурора Донецької області від 12 квітня 2017 року за № 817-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», позивача звільнено з посади прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури Донецької області, та при цьому апеляційний суд у даній справі посилається на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2017 року по справі № 805/1764/17 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2017 року у справі № 805/1764/17, якими підтверджується факт звільнення позивача з відповідної посади, а отже, це на думку скаржника лише підтверджує доводи, які викладені у позовній заяві, а саме, те що відповідно до положень Дисциплінарного статуту прокуратури України, дисциплінарними стягненнями є:

-догана;

-пониження в класному чині;

-пониження в посаді;

-позбавлення нагрудного знаку «Почесний працівник прокуратури України»;

-звільнення;

-звільнення з позбавленням класного чину.

На переконання скаржника, звільнення з позбавленням класного чину, повинно відбуватися одночасно, такого висновку судом апеляційної інстанції зроблено не було, що фактично підтверджується матеріалами даної справи (№ 826/2373/18) так і матеріалами справи № 805/1764/17 (на яку посилається у своїй постанові від 28 травня 2019 суд апеляційної інстанції).

Скаржник вважає, що в цій частині суд апеляційної інстанції надав не вірну оцінку матеріалами справи і судовим рішенням, що в цілому призвело до постановлення апеляційним судом у справі № 826/2373/18 незаконного судового рішення по справі.

Також на думку скаржника, поза увагою як суду першої інстанції так і суду апеляційної інстанції залишено доводи про те, що про наявність наказу Генерального прокурора України від 24 квітня 2017 року за № 101-к, фактично стало відомо, 12 січня 2018 року, при отриманні у відділені поштового зв`язку (відділення № 189) листа який датовано 02 січня 2018 року за № 11-22185-17, відповідно до якого ОСОБА_1 серед іншого проінформовано про наявність спірного наказу Генерального прокурора України за № 101-к від 24 квітня 2017 року, тобто позивача було поставлено перед фактом того, що його позбавлено класного чину «молодший радник юстиції».

Скаржник не заявляв клопотання про розгляд справи за його участі.

Позиція інших учасників справи.

Від відповідача до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги позивача, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Відповідач не заявляв клопотання про розгляд справи за його участю.

Рух касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генерального прокурора України про визнання протиправним та скасування наказу.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 18 грудня 2019 року зазначену адміністративну справу призначив до розгляду.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи.

Позивач з 20 серпня 2001 року працював в органах прокуратури Донецької області на різних посадах. Відповідно до наказу прокурора Донецької області від 14 квітня 2016 року №1101-к, обіймав посаду прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Донецької області. Класний чин «молодший радник юстиції» позивачу присвоєно наказом Генерального прокурора України від 15 жовтня 2010 року №1370-к.

Прокуратурою Донецької області на підставі наказу прокурора Донецької області від 02 березня 2017 року №624-к та інформації ГУ НП України в Донецькій області, наданої на запит прокуратури Донецької області щодо притягнення в період 2016-2017 років до адміністративної відповідальності працівників прокуратури області, проведено службову перевірку за фактом порушення Кодексу професійної етики прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Донецької області Башировим О. І., за результатом якої 11 квітня 2017 року складено висновок, яким встановлені грубі порушення позивачем вимог Закону №1697, Кодексу професійної етики та зазначено, що останній заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення. Зокрема, службовою перевіркою встановлено, що 15 січня 2017 року о 02:10 годині працівниками патрульної поліції відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії БР №251327 за частиною першою статті 130 КУпАП та одночасно стосовно нього винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 708443 за частиною першою статті 126 КУпАП. Відповідно до постанови серії АР №708443 від 15 січня 2017 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425,00 грн. При цьому ОСОБА_1 пояснив, що не має можливості пред`явити своє посвідчення водія через те, що воно знаходиться у м. Донецьку, з постановою погодився та сплатив штраф у сумі 425,00 грн. За частиною першою статті 130 КУпАП матеріали стосовно ОСОБА_1 органами поліції направлені для розгляду до Краснолиманського міського суду Донецької області. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №251327, останній скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП. З указаним висновком від 11 квітня 2017 року за результатами службової перевірки позивача ознайомлено 12 квітня 2017 року. На підставі висновку службової перевірки наказом прокурора Донецької області №817-к від 12 квітня 2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», керуючись п.п. 5, 6 частиною першою статті 43, пп. 4 п. 51 розділу ХІІІ «Перехідних положень» Закону №1697, частиною першою статті 8, п. 5 статтею 9, ст.ст. 10, 11, 12 Дисциплінарного статуту прокуратури України, за порушення вимог Закону №1697, Кодексу професійної етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його чесності, звільнено молодшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Донецької області. Наказом прокуратури Донецької області від 05 травня 2017 року №936-к дату звільнення ОСОБА_1 перенесено з 12 квітян 2017 року на перший робочий день після закінчення хвороби - 21 квітня 2017 року, у зв`язку з наданням ним листка непрацездатності.

Наказом прокурора Донецької області від 12 квітня 2017 року №817-к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури Донецької області.

Наказом Генерального прокурора від 24 квітня 2017 року №101-к ОСОБА_1 на підставі пункту 10 Положення №1795 був позбавлений класного чину «молодший радник юстиції», присвоєного наказом Генерального прокурора України від 15 жовтня 2010 року №1370-к.

Листом №11-22185-17 від 02 січня 2018 року позивача проінформовано про наявність оскаржуваного наказу. Поштове відправлення №037 від 03 січня 2018 року із листом №11-22185-17 від 02 січня 2018 року та копією оскаржуваного наказу позивачем отримано у поштовому відділенні 12 січня 2018 року.

Релевантні джерела права й акти їх застосування.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 4 розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру», постанови Верховної Ради України від 06 листопада 1991 №1795 та №1796 втрачають чинність одночасно з втратою чинності п. 8 ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 16, абз. 1 ч. 2 ст. 462, ст. 47, ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 50, ч.ч. 3, 4, 6, 11 ст. 501, ч. 3 ст. 512, ст. 53 щодо класних чинів Закону України від 05 листопада 1991 року №1789-XII «Про прокуратуру» (далі - Закон №1789). Відповідно до пп. 1 п. 3 розділу XII Закону №1697 вищевказані статті Закону №1789 стосовно осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності Закону №1697, діяли на момент виникнення спірних відносин.

Відповідно до частини другої статті 462 Закону №1789, прокурори і слідчі підлягають звільненню з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину, також у таких випадках: 1) недотримання пов`язаних із проходженням служби в органах прокуратури вимог, передбачених частиною шостою статті 46 цього Закону, та інших вимог і обмежень, які встановлюються законом; 2) порушення «Присяги працівника прокуратури» чи відмови від її прийняття; 3) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо них; 4) за результатами атестації у разі невідповідності працівника займаній посаді; 5) припинення громадянства України; 6) притягнення до відповідальності згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України; 7) набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції»; 8) у разі неможливості або відсутності згоди на переведення на іншу посаду у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі.

У відповідності до п. 12 Розділу IV Положення про організацію роботи з кадрами в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 12 жовтня 2016 року №357 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 листопада 2016 року за №1450/29580), який був чинний станом на момент виникнення спірних правовідносин, за наявності визначених законодавством підстав, Генеральному прокурору України вносяться подання про позбавлення класного чину або пониження працівника в класному чині.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про прокуратуру», Генеральний прокурор видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України.

Накази Генерального прокурора нормативно-правового змісту підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Накази Генерального прокурора, що є нормативно-правовими актами, після включення до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів публікуються державною мовою в офіційних друкованих виданнях.

Усі накази Генерального прокурора оприлюднюються державною мовою на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України з додержанням вимог режиму таємності.

Накази Генерального прокурора, що є нормативно-правовими актами і пройшли державну реєстрацію, набирають чинності з дня офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня офіційного опублікування.

Накази Генерального прокурора або їх окремі частини можуть бути оскаржені фізичними та юридичними особами до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Кодекс професійної етики та поведінки працівників прокуратури затверджений наказом Генерального прокурора України від 28 листопада 2012 року №123 та введений в дію з 01 грудня 2012 року (далі - Кодекс).

Пунктом 2 наказу Генерального прокурора України від 28 листопада 2012 року № 123 на прокурорсько-слідчих працівників органів прокуратури України покладено обов`язок при виконанні своїх службових обов`язків та поза службою неухильно додержуватися вимог Кодексу.

Згідно з положеннями статті 1 Кодексу його завданнями є: забезпечення ефективного здійснення працівниками прокуратури своїх професійних обов`язків на підставі додержання принципів верховенства права, законності, суспільної моралі та високої культури; підвищення авторитету органів прокуратури та сприяння зміцненню довіри громадян до них; створення умов для розвитку у працівників прокуратури почуття справедливості, відповідальності, відданості справі, додержання загальнолюдських моральних цінностей, запобігання проявам корупції; формування принципової морально-правової позиції у взаєминах з колегами по службі та керівництвом.

Відповідно до статті 2 Кодексу його дія поширюється на всіх працівників органів прокуратури. Вимоги Кодексу є обов`язковими з моменту призначення на посаду та ознайомлення з його положеннями, про що робиться письмовий запис в особовій справі працівника прокуратури.

Статтею 18 Кодексу встановлено, що працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб.

Дисциплінарний статут прокуратури України затверджений постановою Верховної Ради України від 06 листопада 1991 року №1796-ХІІ (далі - Дисциплінарний статут).

Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що важливою передумовою успішного виконання покладених на прокуратуру функцій є компетентність та особиста дисципліна прокурорів і слідчих прокуратури.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту працівники прокуратури повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов`язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя.

Будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоди інтересам держави та суспільства.

Згідно з положеннями статті 9 Дисциплінарного статуту дисциплінарними стягненнями є: 1) догана; 2) пониження в класному чині; 3) пониження в посаді; 4) позбавлення нагрудного знаку «Почесний працівник прокуратури України»; 5) звільнення; 6) звільнення з позбавленням класного чину.

Абзацом 1 частини третьої статті 10 Дисциплінарного статуту встановлено, що прокурори областей мають право застосовувати такі дисциплінарні стягнення: догану, пониження в посаді, звільнення, крім пониження на посаді і звільнення працівників, які призначаються Генеральним прокурором України.

Згідно з пунктом 10 Положення про класні чини працівників органів прокуратури України, затвердженим постановою Верховної Ради України від 06 листопада 1991 року №1795 (далі - Положення №1795), працівники органів прокуратури, яким присвоєно класні чини, перебувають у них довічно. Позбавлення класного чину може мати місце при звільненні працівника з органів прокуратури за проступки, що порочать його.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи.

У цій справі предметом спору є наказ Генерального прокурора від 24 квітня 2017 року №101-к, яким ОСОБА_1 прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратути Донецької області, звільненого із займаної посади та з органів прокуратури за вчинення порочного проступку на підставі пункту 10 Положення №1795 позбавлено класного чину «молодший радник юстиції», присвоєного наказом Генерального прокурора України від 15 жовтня 2010 року №1370-к.

Позивача звільнено з органів прокуратури наказом прокурора Донецької області від 12 квітня 2017 року №817-к Бондаренка Є. В. у зв`язку із тим, що своїми діями ОСОБА_1 дискредитував себе, як представника прокуратури, та зашкодив авторитету прокуратури, чим вчинив ганебний вчинок, скомпрометувавши високе звання працівника прокуратури.

За нормами пункту 2.1 наказу Генерального прокурора України від 22 вересня 2014 № 17 гн «Про організацію роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України» до ганебних вчинків, скоєних прокурорами чи слідчими, слід відносити кримінальні, корупційні правопорушення, керування транспортними засобами у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння або відмову від проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння, порушення Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури.

Зазначені положення спростовують твердження скаржника про те, що поняття «ганебний вчинок» не розкрито в жодному нормативному акті, у тому числі у локальних актах прокуратури.

Верховний Суд зазначає, що доводи скаржника про те, що звільнення з позбавленням класного чину, повинно відбуватися одночасно є помилковими.

Відповідно до положень Дисциплінарного статуту прокуратури України, дисциплінарними стягненнями є:

-догана;

-пониження в класному чині;

-пониження в посаді;

-позбавлення нагрудного знаку «Почесний працівник прокуратури України»;

-звільнення;

-звільнення з позбавленням класного чину.

Пунктом 6 Положення № №1795 встановлено, що згідно з Законом України "Про прокуратуру" класні чини державного радника юстиції України, державного радника юстиції 1, 2, 3 класів присвоюються Президентом України. Інші класні чини присвоюються Генеральним прокурором України.

Відповідно до пункту 10 Положення № №1795 працівники органів прокуратури, яким присвоєно класні чини, перебувають у них довічно. Позбавлення класного чину може мати місце при звільненні працівника з органів прокуратури за проступки, що порочать його. У разі грубих порушень службового обов`язку працівником прокуратури чи негідної поведінки його може бути понижено в чині.

Як було встановлено судами, подання про позбавлення ОСОБА_1 класного чину «молодший радник юстиції» направлено прокурором Донецької області Бондаренком Є. В. на адресу Генерального прокурора 13 квітня 2017 року, що свідчить також і про дотримання встановленого порядку позбавлення класного чину працівника прокуратури, який звільняється в порядку накладення дисциплінарного стягнення.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про прокуратуру», Генеральний прокурор видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України.

Колегія суддів зазначає, що наказ Генерального прокурора України №101к від 24 квітня 2017 року прийнято у межах повноважень, передбачених статті 9 Законом України «Про прокуратуру».

Посилання скаржника на те, що оскаржуваний наказ був ним отриманий 12 січня 2018 року не спростовує законності його прийняття.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги .

За такого правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій.

Викладені в касаційній скарзі доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій не підтвердилися під час розгляду касаційної скарги у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.

Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

За змістом частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: А.Г. Загороднюк

Судді Л.О. Єресько

В.М. Соколов