Справа № 360/4666/19
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

16 грудня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4666/19

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тихонова І.В.,

за участю секретаря судового засідання Таращенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки)-

ВСТАНОВИВ:

28 жовтня 2019 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Луганській області (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-371 від 17.09.2019;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-371 від 15.10.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з 27 квітня 2004 року позивач, є фізичною особою - підприємцем, перебуває на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2012, про що свідчить Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи- підприємця від 27.04.2004 серія ВОО № 047928 та Свідоцтво платника єдиного податку Серія Б №473252 від 31.05.2012.

Крім того, позивач є пенсіонером і перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримує пенсію за вислугу років з 18.12.2002. Також перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради, де відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому призначено - державну соціальну компенсацію витрат на продукти харчування потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи II категорії з 11.10.2006року - довічно.

03 жовтня 2019 року позивачем була отримана Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 17 вересня 2019 року № Ф - 371 Головного управління ДФС у Луганській області, якою позивачу було повідомлено, що станом на 31 серпня 2019 року за ним обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені. Розмір боргу становить 47558,27 грн, у тому числі: 47399,47 грн - недоїмка; 40,00 грн - штрафи; 118,80 грн - пеня.

22 жовтня 2019 року позивач отримав Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15 жовтня 2019 року № Ф - 371 Головного управління ДФС у Луганській області, в якій зазначено, що станом на 30 вересня 2019 року заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені становить 47063,79 грн. Тобто розмір боргу становить 47063,79 грн, у тому числі: 46904,99 грн - недоїмка; - 40,00 грн - штрафи; 118,80 грн - пеня.

У вищевказаних Вимогах не зазначено ані номеру, ані дати акту документальної перевірки на підставі якого з мене, відповідно до ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» стягуються грошові кошти на погашення вищезазначеного боргу.

Позивач не погоджується з правомірністю винесення контролюючим органом вищевказаних вимог про сплату боргу (недоїмки), оскільки відповідно до чинного законодавства, він звільнений від сплати єдиного соціального внеску у зв`язку з тим, що я є пенсіонером та потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи II категорії.

Ухвалою суду від 15 листопада 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; поновлено строк звернення із позовом до суду (а. с. 1-3).

04.12.2019 представником відповідача було подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Дане клопотання з посиланням на ст. 240 КАС України обґрунтоване тим, що вимогу Головного управління ДПС у Луганської області про сплату боргу (недоїмки) від 17.09.2019 року №Ф-371 Позивач отримав 03.10.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №399. Таким чином, звернувшись до Луганського окружного адміністративного суду 28.10.2019 з позовом про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.09.2019 №Ф-371, Позивач пропустив 10-денний строк звернення до суду, який встановлений Законом №2464.

Ухвалою від 16.12.2019 у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) без розгляду відмовлено.

Від представника відповідача 03 грудня 2019 року за вх. № 59439/2019 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення вимог позивача з таких підстав (а. с. 54-57).

В обґрунтування зазначено, що фізичні особи - підприємці, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262, не є пенсіонерами за віком у розумінні Закону №2464 і зобов`язані нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальних підставах. Окрім цього, на сьогодні обмін даними між Державною податковою службою України (далі ДПС України), Пенсійним фондом України (далі - ПФУ) та фондами соціального страхування відбувається відповідно до протоколів обміну інформацією, розроблених на виконання Порядку обміну інформацією між Міністерством доходів і зборів України, Пенсійним фондом України і а фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 19.09.2013 № 494, постановою правління Пенсійного фонду України від 19 вересня 2013 року № 16-1, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 09.10.2013 за№ 1733/24265 (далі - Порядок). Відповідно до норм Порядку, ПФУ надає ДПС України інформацію щодо фізичних осіб (платників єдиного внеску) про те, що вони є пенсіонерами за віком або інвалідами із зазначенням дати встановлення пенсії або інвалідності. Право щодо визначення фізичних осіб - підприємців, які відповідають всім вимогам, зазначеним в частині четвертій ст. 4 Закону № 2464. та які є пенсіонерами за віком відповідно до Закону № 1058, належить виключно ПФУ.

Судове засідання 04.12.2019 відкладено на 11.12.2019 за клопотанням представника позивача.

Представником позивача надано відповідь на відзив (а.с. 93-94).

Судове засідання 11.12.2019 відкладено на 16.12.2019 за клопотанням представника позивача.

Представника позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглянути справи без його участі (а.с. 103).

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79,90 КАС України, суд дійшов наступного.

За даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі ЄДР), позивача з 27.04.2004 було зареєстровано як фізичну особу-підприємця, яка перебуває на обліку як платник єдиного внеску, в ГУ ДФС у Луганській області, ДПІ у м. Лисичанську (а. с. 13,14).

Згідно з даними інтегрованої картки позивача за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 станом на 31 жовтня 2019 року за позивачем обліковується недоїмка по сплаті єдиного внеску в сумі 49817,97 грн, яка виникла за 2018-2019 роки (а. с. 69-70).

ГУ ДФС у Луганській області сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.09.2019 № Ф-371, в якій зазначено, що сума боргу позивача станом на 31.08.2019 становить 47558,27 грн, у тому числі, недоїмка 47399,47 грн, штраф 40 грн., пеня- 118,80 грн. (а. с. 67).

Оглядом копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 17.09.2019 № Ф-371 вручена особисто позивачу 03.10.2019 (а. с. 67).

Також, ГУ ДФС у Луганській області сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.10.2019 № Ф-371, в якій зазначено, що сума боргу позивача станом на 30.09.2019 становить 47063,79 грн, у тому числі, недоїмка 46904,99 грн, штраф 40 грн., пеня- 118,80 грн. (а. с. 68).

Оглядом копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15.10.2019 № Ф-371 вручена особисто позивачу 22.10.2019 (а. с. 68).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Статтею 9 Закону № 2464-VI визначено таке:

- сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) (частина п`ята);

- єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку (частина сьома);

- платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (частина восьма);

- єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята).

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

З вищевикладеного слідує, що за загальними правилами орган доходів і зборів, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

Разом з тим, Закон №2464-VI передбачає випадки звільнення фізичних осіб - підприємців від обов`язку сплати за себе єдиного внеску з урахуванням певних умов, передбачених частиною четвертою статті 4 цього Закону.

На підставі пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI та підпункту 2.1.3 пункту 2.1 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 27.09.2010 №21-5, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини другої 2 статті 6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

В силу частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Крім цього, приписами частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI визначено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5- 1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2018 по справі №805/2195/17-а звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування, від сплати єдиного внеску можливе за наявності двох умов: по-перше, необхідно мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач є пенсіонером та учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, інших ядерних аварій та випробувань.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Згідно з абзацом 24 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсіонером визнається особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом (абзац 22 статті 1 цього Закону).

В силу частин першої - третьої статті 10 Закону №2464-VI, платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Особи, зазначені в частині першій цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, але не менше одного року (крім договорів про одноразову сплату). Особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, законодавством визначено обов`язкову умову для добровільної сплати єдиного внеску фізичною особою-підприємцем, яка є пенсіонером та отримує пенсію - укладення такою особою договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Нормою частини четвертої статті 10 Закону №2464-VI визначено, що договір про добровільну участь набирає чинності з дня його підписання.

Матеріали справи не містять доказів укладення позивачем договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В силу частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Враховуючи те, що позивач є особою з інвалідністю 2 групи з числа учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, суд вважає, що оскаржувані вимоги Головного управління ДПС у Луганській області №Ф-371 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску винесені без врахуванням вказаних обставин, оскільки позивач від сплати єдиного внеску звільнений, відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

При цьому, особливістю даної справи є те, що на час виникнення спірних правовідносин 2014-2019 роки, позивач перебував на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території проведення антитерористичної операції, а тому норми Закону № 2464-VI необхідно застосовувати з урахуванням пункту 9-4 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, відповідно до якого платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі Закон № 1669-VII) період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Згідно з абзацом 3 пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669-VII перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція визначається Кабінетом Міністрів України.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, зокрема, віднесено місто Лисичанськ.

З огляду на вищевикладене судом встановлено, що, як на час виникнення заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, так і на час формування спірної вимоги про сплату боргу, позивач перебував на обліку як платник єдиного внеску в органах доходів і зборів, розташованих на території проведення антитерористичної операції. Відповідно, позивач є суб`єктом правовідносин, на якого поширюється дія положень пункту 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI.

З огляду на дію зазначеної норми, судом встановлено, що позивач звільнявся від виконання обов`язків платника єдиного внеску, встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI, на період, починаючи з 14 квітня 2014 року, до закінчення антитерористичної операції.

Суд зауважує, що як на час виникнення спірних відносин, так і на час розгляду та вирішення даної справи Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався. Відповідно, у розумінні статті 1 Закону № 1669-VII проведення антитерористичної операції триває.

Оскільки судом встановлено, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-371 від 17.09.2019 та № Ф-371 від 15.10.2019 охоплює період, в якому позивач звільнений від виконання обов`язків платника єдиного внеску, суд дійшов висновку, що за цей період орган доходів і зборів не мав повноважень формувати та направляти позивачу такі вимоги.

Крім того, слід зазначити, що оскаржуване рішення органом доходів і зборів прийнято з посиланням на статтю 25 Закону № 2464-VI, абзацом 2 частини першої якої визначено, що положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Оскільки, як вже вищевказано, позивач на період проведення антитерористичної операції звільнений від обов`язків платника єдиного внеску, орган доходів і зборів позбавлений можливості застосовувати заходи впливу та стягнення до такого платника за період його звільнення від виконання обов`язків, встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI.

Наявність заборони у застосуванні до позивача заходів впливу та стягнення, визначених статтею 25 Закону № 2464-VI, за невиконання обов`язків платника єдиного внеску на період проведення антитерористичної операції, унеможливлює й формування та направлення позивачу вимоги про сплату боргу за цей період.

Що стосується відсутності заяви позивача про звільнення його від виконання обов`язків платника єдиного внеску, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI платник єдиного внеску має подати таку заяву не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. Оскільки, як вже вище вказано, антитерористична операція триває, то граничний строк подання заяви про звільнення від обов`язків платника єдиного внеску ще не настав та позивач має право звернутися з такою заявою до контролюючого органу за місцем обліку у будь-який час. Відповідно, відсутність такої зави на час розгляду адміністративної справи, за умови що таке право позивач може реалізувати у будь-який час протягом дії особливого періоду, визначеного Законом № 1669-VII, жодним чином не підтверджує правомірність вимог відповідача про сплату боргу (недоїмки) № Ф-371 від 17.09.2019 та № Ф-371 від 15.10.2019.

За таких обставин, судом встановлено, що вимоги відповідача про сплату боргу (недоїмки) № Ф-371 від 17.09.2019 та № Ф-371 від 15.10.2019 не відповідають критеріям правомірності, закріпленим у частині другій статті 2 КАС України, та підлягає скасуванню. Відповідно, позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та задовольняються.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору згідно з пунктом 10 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача суму судового збору, сплачену позивачем при зверненні до суду з даним позовом, 768,40 грн.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Луганській області (, 93401, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Енергетиків, буд. 72) про визнання протиправною та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-371 від 17.09.2019 щодо зобов`язання ОСОБА_1 сплатити борг зі сплати єдиного внеску на загальну суму 47558,27 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-371 від 15.10.2019 щодо зобов`язання ОСОБА_1 сплатити борг зі сплати єдиного внеску на загальну суму 47063,79 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Луганській області в доход Державного бюджету України витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.)

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 20.12.2019.

Суддя І.В. Тихонов