Справа № 826/14741/17
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року

Київ

справа №826/14741/17

адміністративне провадження №К/9901/15118/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів - Єресько Л.О., Соколова В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року (суддя Анісімов О. В.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року (судді: Курко О. П., Боровицький О. А., Совгира Д. І.) у справі за адміністративним позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Банк "Фінанси і Кредит" до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, треті особи - ОСОБА_1 , Міністерство юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - позивач) на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" звернулася до суду з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54974422 від 25 жовтня 2017 року, винесену на підставі виконавчого листа №824/853/16-а від 06 липня 2017 року старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шереметом Олександром Вікторовичем.

Позовні вимоги мотивовані тим, що державний виконавець мав повернути стягувачу виконавчий лист без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, у зв`язку із тим, що Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, яким є публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит».

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що боржником у виконавчому провадженні визначена уповноважена особа Фонду, а не публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», а положення пункту 4 частини четвертої статті 4 Закону України від 02 червня 2016 року №1404 «Про виконавче провадження» мають бути застосовані в тому разі коли боржником виступає саме банк, а не уповноважена особа Фонду, у зв`язку із чим у відповідача не було правових підстав повертати стягувачу виконавчий лист у справі №824/853/16-а від 06 липня 2017 року з цих підстав.

Суд апеляційної інстанції також вказав, що виконавчий лист немайнового характеру у справі №824/853/16-а від 06 липня 2017 року, який поданий до примусового виконання відповідачу за формою та змістом відповідає вимогам частині першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, зазначення у виконавчому листі адреси юридичної особи, яким є публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" замість адреси позивача, яка не є юридичною особою - не змінює сутності правовідносин, оскільки останній здійснює діяльність із забезпечення виведення банку з ринку під час його ліквідації. Той факт, що Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" не має правового значення у даній ситуації. Тому відповідач при відкритті виконавчого провадження ВП № 54974422 діяв правомірно, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі скаржниця вказує на порушення судом попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Скаржниця стверджує, що виконавчий документ, на підставі якого винесена оскаржувана постанова, не відповідає вимогам закону, так як з нього неможливо встановити хто є боржником у виконавчому провадженні - фізична чи юридична особа.

Також судом першої інстанції не враховано, що відповідно до вимог Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не здійснюється примусове стягнення майна (в тому числі коштів) банку, а задоволення вимог здійснюється в порядку, встановленому статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження».

На переконання скаржниці судами попередніх інстанцій не враховано висновки Верховного Суду, зокрема, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах (п. 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/7983/17). Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 761/35552/14-ц від 27 червня 2018 року). Так, згідно пункту 2 частини п`ятої статті 36 Закону про систему гарантування під час тимчасової адміністрації не здійснюється примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, а задоволення вимог кредиторів (в тому числі виконання рішення судів) здійснюється в порядку, встановленому статтею 52 Закону про систему гарантування.

Скаржниця не заявляла клопотання про розгляд справи за його участю.

Позиція інших учасників справи.

Від відповідача до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги позивачки, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Відповідач не заявляв клопотання про розгляд справи за його участю.

Рух касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 у справі за адміністративним позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Банк "Фінанси і Кредит" до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, треті особи - ОСОБА_1 , Міністерство юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 18 грудня 2019 року зазначену адміністративну справу призначив до розгляду.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2017 року в адміністративній справі №824/853/16-а позовну заяву ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Банк "Фінанси та Кредит", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - задоволено у повному обсязі. Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" включити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , до реєстру вкладників ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" шляхом надання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткової інформації стосовно збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , відповідно до договорів:

1) договір про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 6 місяців в національній валюті №6972/6-13 від 25 вересня 2013 року, на суму 50627,72 та відсотків в розмірі 13908,05 грн;

2) договір про банківський строковий вклад (депозит) "Класік" на 3 місяці в національній валюті № 300131/28212/3-14 від 25 березня 2014 року, на суму 20000,00 грн та відсотків в розмірі 4371,56 грн та із визначеною розрахунковою сумою нарахованих відсотків за вкладами за період з 20 березня 2015 року по день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" включити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , до III черги кредиторів АТ "Банк "Фінанси та Кредит" із вимогами за договорами:

1) договір про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 6 місяців в національній валюті №6972/6-13 від 25 вересня 2013 року, на суму 50627,72 грн та відсотків в розмірі 13908,05 грн;

2) договір про банківський строковий вклад (депозит) "Класік" на 3 місяці в національній валюті № 300131/28212/3-14 від 25 березня 2014 року на суму 20000,00 грн та відсотків в розмірі 4371,56 грн. та з урахуванням визначеної розрахункової суми нарахованих відсотків за вкладами за період з 20 березня 2015 року по день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Постанова набрала законної сили 07 червня 2017 року.

06 липня 2017 року по адміністративній справі №824/853/16-а видано два виконавчих листа (немайнового характеру щодо зобов`язання вчинити певні дії та майнового щодо стягнення судового збору), в якому боржником зазначена позивачка, а стягувачем ОСОБА_1 .

Виконавчий лист немайнового характеру у справі №824/853/16-а від 06 липня 2017 року поданий до примусового виконання до ДВС.

25 жовтня 2017 року відповідачем винесено постанову, якою відкрито виконавче провадження ВП №54974422.

Постановою Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року, №898 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит».

18 грудня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №230 про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку.

Релевантні джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Пунктом 2 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями пункту 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція), заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа та квитанцією про сплату авансового внеску, крім випадків, коли стягувач звільняється від сплати авансового внеску відповідно до частини другої статті 26 Закону та у разі виконання рішення Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення

Початок примусового виконання рішення врегульовано статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якої виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Приписами статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ( у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що постанова про відкриття виконавчого провадження приймається державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви про примусове виконання рішення, оформленого у письмовій формі та на підставі доданого до заяви оригіналу (дублікату) виконавчого документа.

Зі змісту позовних вимог слідує, що позивач вказує на протиправність оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження з підстав порушення державним виконавцем пп. 3, 4 частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» в контексті того, що виконавцем зазначено невірну адресу боржника, а саме, постанова про відкриття виконавчого провадження повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи та ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків).

Колегія суддів зазначає, що вказані державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження №54974422 від 25 жовтня 2017 року відомості про боржника повністю узгоджуються з відомостями, які зазначені у виконавчому листі по адміністративній справі №824/853/16-а від 06 липня 20147 року.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про відкриття виконавчого провадження, державні виконавці досліджують виключно форму і зміст виконавчого документа на предмет наявності у ньому обов`язкових реквізитів, і не наділені повноваженнями давати оцінку тому, чи правильно суд, який розглядав справу, визначив особу, якій належить виконати відповідний обов`язок, зазначив юридичну адресу фізичної особи або юридичної особи.

Наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання судового рішення, є підставою для звернення до суду, який видав виконавчий документ, з поданням (заявою) про зміну способу і порядку виконання рішення, і не може слугувати підставою для повернення виконавчого документа без виконання.

За принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що дії державного виконавця при відкритті виконавчого провадження вчинені відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", а тому відповідачем доведена правомірність постанови Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві ВП 549744022 від 20 лютого 2017 року про відкриття виконавчого провадження.

Верховний Суд зазначає, що судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що «банк» та «уповноважена особа Фонду» є різними суб`єктами правовідносин в системі гарантування вкладів фізичних осіб, а тому їх ототожнювати не можна. При цьому банк є юридичною особою, а уповноважена особа Фонду є фізичною особою.

Виходячи зі змісту постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2017 року в адміністративній справі №824/853/16-а виконавчого листа немайнового характеру у справі №824/853/16-а від 06 липня 2017 року та оскаржуваної постанови державного виконавця, встановлено, що в них боржником визначена уповноважена особа Фонду, а не публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит».

Положення пункту 4 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» мають бути застосовані в разі коли боржником виступає саме банк, а не уповноважена особа Фонду.

У зв`язку із цим у відповідача не було правових підстав повертати стягувачу виконавчий лист у справі №824/853/16-а від 06 липня 2017 року з цих підстав.

Верховний Суд зазначає, що доводи скаржниці про те, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки пункту 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року та постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі №761/35552/14-ц від 27 червня 2018 року є безпідставними, оскільки викладена правова позиція у вказаних постановах не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки спір не є аналогічним з цією справою.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

Також Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги .

За такого правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій.

Викладені в касаційній скарзі доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій не підтвердилися під час розгляду касаційної скарги у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.

Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

За змістом частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" залишити без задоволення.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: А.Г. Загороднюк

Судді Л.О. Єресько

В.М. Соколов