Справа № 140/2575/19
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Сорока Ю.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/10831/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Макарика В.Я., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання: Бедрій Х.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 140/2575/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ :

22.08.2019р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору № 57940656 від 20.12.2018р. та постанови про розшук майна боржника ВП № 57940656 від 17.04.2019р.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05.09.2019р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Другий відділ Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Міністерства юстиції України подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05.09.2019р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні в Другому відділі ДВС Луцького міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №49538779 з примусового виконання виконавчого листа №161/16196/14 виданого 16.12.2014р. Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райфайзен банк Аваль» заборгованості за кредитним договором №014/1107/74/30829 від 06.09.2006р. в розмірі 596 708, 45 грн. та сплаченого судового збору в розмірі 3 654 грн.

03.12.2015р. постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Денисюк В.С. відкрито виконавче провадження №49538779 та запропоновано боржнику ОСОБА_1 виконати його в добровільному порядку в строк до семи днів з моменту винесення постанови.

Головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Денисюк В.С. у ВП №49538779, у зв`язку із невиконанням в добровільному порядку виконавчого листа №161/16196/14 виданого 16.12.2014р. Луцьким міськрайонним судом Волинської області, 10.12.2015р винесено постанову про стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 60 036, 25 грн.

29.05.2018р. постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Білової В.А. про повернення виконавчого документа, згідно заяви стягувача від 17.05.2018р., виконавчий лист №161/16196/14 виданий 16.12.2014р. Луцьким міськрайонним судом Волинської області, повернуто стягувачу. При цьому, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження виведені в окреме виконавче провадження.

Головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Капітаном М.В. 30.05.2018р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56502820, з примусового виконання постанови головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Денисюка В.С. від 10.12.2015 р. у ВП №49538779 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 60 036, 25 грн.

29.11.2018р. головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Капітаном М.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із відсутністю майна, на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

19.12.2018р. на виконання Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області, повторно надійшла постанова головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Денисюка В.С. від 10.12.2015 у ВП №49538779 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 60 036, 25 грн.

Постановою головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Арсенюк О.В. про відкриття виконавчого провадження від 20.12.2018р., відкрито виконавче провадження №57940656 з примусового виконання постанови головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Денисюка В.С. від 10.12.2015р. у ВП №49538779 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 60 036, 25 грн.

17.04.2019р. головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Арсенюк О.В. винесено постанову про розшук майна боржника, якою зокрема оголошено в розшук майно боржника, а саме: CHEVROLET, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , що належить боржнику.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону який набрав чинності 05.10.2016 р.) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

ст. 40, 42 Закону передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема ч.3 ст. 40 Закону унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої п.1 ч. 1. ст. 37 цього Закону, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.4 ст. 42 Закону на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких ч. 1 ст. 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Із змісту ч.1, ч.2 ст. 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби і стягується з боржника до Державного бюджету України у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута стягувачу за виконавчим документом.

Отже, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

У даній справі з матеріалів виконавчого провадження встановлено, що державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом, оскільки при виконанні виконавчого листа №161/16196/14 виданого 16.12.2014р. Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райфайзен банк Аваль» заборгованості за кредитним договором №014/1107/74/30829 від 06.09.2006р. в розмірі 596 708, 45 грн. та сплаченого судового збору в розмірі 3 654 грн., у виконавчому провадженні №49538779, коштів в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 органом державної виконавчої служби на користь ПАТ «Райфайзен банк Аваль» стягнуто не було, а тому відсутні правові підстави для стягнення виконавчого збору.

Тобто, при виконанні вищевказаного виконавчого листа коштів в рахунок погашення заборгованості з боржника ОСОБА_1 органом державної виконавчої служби в користь стягувача ПАТ «Райфайзен банк Аваль» стягнуто не було, майно боржника нереалізоване під час виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

На підставі сукупності поданих до матеріалів справи доказів колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Висновки колегії суддів узгоджуються з позицією яка викладена в Постанові Верховного суду від 19.06.2019р. в справі № 824/172/18-а, провадження № К/9901/6388/19.

В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 № 14 роз`яснено, що відповідно до статей 45, 46 Закону № 606-XIV витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Отже, для стягнення виконавчого збору необхідною є умова фактичного виконання та виконавчий збір стягується незалежно від того, чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом органами державної виконавчої служби, колегія суддів вважає помилковими. Для стягнення виконавчого збору державний виконавець повинен вчинити виконавчі дії, а не тільки винести постанову, що відповідає положенням ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Аналіз вищенаведених норм Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми; розмір виконавчого збору вираховується з фактично стягнутої суми.,

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відповідно до п. 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до вказаного пункту у постанові про повернення виконавчого документу стягувача виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.

Таким чином, при стягненні виконавчого збору відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду, а отже колегія суддів вважає, що за таких обставин доводи апелянта про те, що виконавчий збір стягується незалежно того чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом є помилковими.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач Другий відділ Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб що визначені законами та Конституцією України. Відсутні правові підстави для винесення оспорюваної постанови про стягнення виконавчого збору та розшуку майна боржника.

Інші доводи які викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновки колегії суддів.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 140/2575/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Строк оскарження постанови, в якій оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення обчислюється з дня складення постанови у повному обсязі.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя В.Я. Макарик

Суддя З.М. Матковська

Постанова складена в повному обсязі 09.12.2019р.

У зв`язку із перебуванням судді Макарика В.Я. на листку тимчасової непрацездатності в період з 09.12.2019р. по 20.12.2019р. включно, постанова в Єдиний державний реєстр судових рішень надіслана 21.12.2019р.