Справа № 819/1640/16
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11780/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Святецького В.В.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області,

на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року (суддя Чепенюк О.В., час ухвалення 11:40 год., місце ухвалення м.Тернопіль, дата складання повного тексту 11.10.2019 року),

в адміністративній справі №819/1640/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області,

про скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області (правонаступником якого є Головне управління ДПС у Тернопільській області), в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення №177875-13 від 30.06.2016 р., яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 25000 грн..

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення та відзив на адміністративний позов, просив в його задоволенні відмовити в повному обсязі.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 січня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №177875-13 від 30.06.2016 р. винесене Тернопільською ОДПІ Головного управління ДФС у Тернопільській області.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 січня 2017 року скасовано та прийнято нову, якою відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення №177875-13 від 30.06.2016 р..

Однак, постановою Верховного Суду від 17 липня 2019 року скасовано постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.01.2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2017 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області №177875-13 від 30.06.2016р.. Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції від 08.10.2019 року не погодився відповідач Головне управління ДПС у Тернопільській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що з урахуванням змісту ст.267 ПК України в редакції чинній на час винесення спірного податкового повідомлення-рішення від 30.06.2016 р., позивач є платником транспортного податку, а наявний у нього на праві власності автомобіль Audi Q7, 2014 року випуску, об`ємом двигуна 2967 куб.см. є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році, оскільки його вартість є більшою за 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового (звітного) року. Звертає увагу апелянт на те, що середньоринкова вартість легкового автомобіля Audi Q7, 2014 року випуску, об`ємом двигуна 2967 куб.см. тип пального D, АТ, пробігом 29410 км. розрахована відповідачем з врахуванням всіх параметрів автомобіля та відповідно до Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, отриману на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку. Також покликається апелянт на рішення Тернопільської міської ради від 26.01.2016 року №7/5/1, яким встановлено місцеві збори, серед яких податок на майно, згідно з додатком 6, який складається, зокрема, з транспортного податку. Тобто цим рішенням Тернопільської міської ради від 26.01.2016 року №7/5/1 не встановлювався новий транспортний податок та не змінювалась його ставка, а лише змінювались вимоги до об`єкта оподаткування таким податком, що зумовлено внесенням змін до ПК України, чим фактично запроваджено механізм справляння та порядок сплати транспортного податку, а тому саме 2016 рік є базовим (звітним) періодом для оподаткування транспортним податком. Також не погоджується апелянт з висновком суду першої інстанції про те, що жоден з учасників справи не володіє інформацією про пробіг автомобіля, належного позивачу, станом на 01.01.2016 р.. Зазначає апелянт, що суд першої інстанції при визначенні середньоринкової вартості легкового автомобіля помилково керувався листом Мінекономрозвитку від 16.08.2019 р. №3805-05/34317-05, оскільки станом на винесення податкового повідомлення-рішення від 30.06.2016 р. та розгляду даної справи в суді в 2017 році, контролюючий орган володів інформацією про пробіг автомобіля позивача.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 08.10.2019 року та винести нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до договору купівлі-продажу №AU-14/324310 від 28.10.2014 року позивач ОСОБА_1 придбав у ТзОВ «Інтер Авто Центр» новий автомобіль 2014 року випуску марки Audi (Ауді), моделі Audi Q7 3.0 TDI quattro (4LB0GA), державну реєстрацію якого здійснено 13.11.2014 р. (а.с. 27, 29-30, 249 Т.1).

30.06.2016 р. Тернопільська ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області винесла податкове повідомлення-рішення №177875-13, яким позивачу на підставі п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.п.267.6.2 п.267.6 ст.267 ПК України визначено податкове зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 25000 грн. (а.с. 18, 248 Т.1).

Також встановлено, що 23.08.2016 р. позивач ОСОБА_1 подав скаргу до ГУ ДФС у Тернопільській області, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 20.10.2016р. №369/6/19-00-10-01-06/9645, яким податкове повідомлення-рішення Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області №177875-13 залишено без змін, а скаргу ОСОБА_1 - без задоволення (а.с. 19-20 Т.1).

27.10.2016 року позивач звернувся до ДФС України з повторною скаргою на податкове повідомлення-рішення №177875-13 та рішення ГУ ДФС у Тернопільській області від 20.10.2016 р., за результатами розгляду якої прийнято рішення від 10.11.2016р. про залишення податкового повідомлення-рішення №177875-13 та рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області від 20.10.2016р. без змін, а повторної скарги ОСОБА_1 без задоволення (а.с. 21-23 Т.1).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №177875-13 від 30.06.2016р., виходячи з наступного.

Згідно вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 р. № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII), згідно з яким, зокрема, статтю 267 ПК України викладено в іншій редакції.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Згідно підпункту 267.3.1 пункту 267.3, пункту 267.4 статті 267 ПК України, базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті. Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Також судом першої інстанції вірно зазначено та враховано, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 № 909-VIII внесено зміни до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України, які були чинними в період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р..

Так, відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України (у редакції, чинній з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р.) об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Відповідно до пункту 10.2 статті 10 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Підпунктами 12.3.2, 12.3.4. пункту 12.3 статті 12 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015р. №909-VIII, в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

З матеріалів справи видно та вірно враховано судом першої інстанції, що спірним у цій справі є правомірність визначення контролюючим органом належного ОСОБА_1 транспортного засобу об`єктом оподаткування транспортним податком з фізичних осіб за 2016 рік.

Як уже зазначалось вище, об`єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році був легковий автомобіль не старше п`яти років, середньоринкова вартість якого становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом на 01.01.2016р. була установлена мінімальна заробітна плата в розмірі 1378 грн..

Тобто, платником транспортного податку за базовий податковий період 2016 рік є власник легкового автомобіля, середньоринкова вартість якого становить понад 1033500 грн. (1378 грн. х 750) та з року випуску якого минуло не більше п`яти років (включно).

Також судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до пункту 2 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016р. №66 (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення), середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною в пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013р. №403, де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Відповідно до п.3 Порядку №403, середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства (п. 4 Порядку №403).

Ідентичними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: марка; країна-виробник; тип кузова (седан, універсал тощо); модель; конструкція привода тягових коліс; тип та робочий об`єм двигуна; потужність двигуна; тип коробки переключення передач та інших складників силової передачі; габаритні розміри; рік випуску; комплектація. Розбіжності можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану (пунктом 5 Методики).

Мінекономрозвитку розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (п.13 Методики №66).

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (п.14 Методики №66).

На коефіцієнт коригування ринкової вартості транспортних засобів впливає строк експлуатації транспортних засобів та нормативний середньорічний пробіг транспортних засобів. При цьому, технічний стан автомобіля відповідно до Методики не впливає на обрахунок середньоринкової вартості автомобіля (Додаток 1 та Додаток 2 Методики №66).

Враховуючи вищенаведені правові положення судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить про врахування при розрахунку цієї вартості певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу.

Колегія суддів також погоджується з судом першої інстанції про те, що обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Крім цього, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про вартість автомобіля позивача, яка розрахована, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля.

Колегія суддів враховує, що згідно матеріалів справи, листом №3252-08/4797-03 від 22.02.2016р. Мінекономрозвитку направило ДФС України інформацію з відомостями щодо автомобілів, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом на 01.01.2016р., і яка розрахована на основі даних ДП «Держзовнішінформ»; також яка розрахована на основі інформації, отриманої з інших джерел; і перелік автомобілів, вартість яких неможливо визначити (а.с. 170-175 Т.1).

Так, у відомостях Мінекономрозвитку від 22.02.2016р. щодо автомобілів, середньоринкова вартість яких розрахована на основі даних ДП «Держзовнішінформ», та за інформацією з інших джерел, відсутній автомобіль марки Audi Q7, з характеристиками, аналогічними, що автомобіль позивача, об`єм двигуна 3000 куб.см. чи 2967 куб.см., тип пального дизель, тип коробки передач АТ, строк експлуатації до 2 років.

Крім цього, судом першої інстанції було встановлено, що листом №3252-08/20315-03 від 06.07.2016р. Мінекономрозвитку направляло ДФС України інформацію з уточненими відомостями щодо автомобілів, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України Про Державний бюджет України на 2016 рік станом на 01.01.2016р., і яка розрахована на основі даних ДП «Держзовнішінформ»; також яка розрахована на основі інформації, отриманої з інших джерел; і перелік автомобілів, вартість яких неможливо визначити (а.с. 176-188 Т.1).

Згідно з наданою інформацією від 06.07.2016р. щодо автомобілів, середньоринкова вартість яких розрахована на основі даних ДП «Держзовнішінформ» та за інформацією з інших джерел, середньоринкова вартість автомобіля марки Audi Q7, з об`ємом двигуна 3000 куб.см., тип пального дизель, тип коробки передач АТ, строком експлуатації до 2 років, становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом на 01.01.2016 р..

Відповідно до роз`яснень Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 1000 куб.см. є еквівалентом 1 літру, а тому об`єм циліндрів двигуна автомобіля 2967 куб.см. з урахуванням заокруглення до найближчого основного розряду дорівнює 3,0 літри.

Судом першої інстанції також вірно враховано, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 р. було прийнято раніше дати направлення до органів ДФС (06.07.2016 р.) інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України Про Державний бюджет України на 2016 рік станом на 01.01.2016р., у якій зазначено автомобіль марки Audi Q7, з об`ємом двигуна 3000 куб см, тип пального дизель, тип коробки передач АТ, строком експлуатації до 2 років.

Також судом першої інстанції враховано, що зі змісту відповіді відповідача на запит ОСОБА_2 видно, що станом на 01.11.2016 р. лист Мінекономрозвитку від 06.07.2016р. №3252-08/20315-03, на адресу Тернопільської ОДПІ Головного управління ДФС України не надходив (а.с. 236-238 Т.1).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що податковий орган визначив позивачу ОСОБА_1 суму транспортного податку з фізичних осіб без застосування Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів.

Так, з матеріалів справи видно та не заперечується відповідачем (апелянтом), що сума податку з об`єкта оподаткування обчислена контролюючим органом на підставі результатів аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України з використанням офіційного веб-сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

З цього приводу судом першої інстанції вірно зазначено, що роздруківка з веб-сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України не є належним та достатнім доказом правомірності нарахування позивачу суми грошового зобов`язання зі сплати транспортного податку, оскільки обов`язковою підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про вартість автомобіля позивача, яка розрахована виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 року (справа № 810/2454/16).

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено та враховано, що контролюючим органом при розрахунку середньоринкової вартості належного позивачу автомобіля не з`ясовувалась інформація щодо його пробігу, що впливає на визначення середньоринкової вартості автомобіля (а.с. 46 Т.1).

Так, відповідно до п.12 Методики №66 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобілів залежно від пробігу визначається з урахуванням фактичного та нормативного середньорічного пробігу автомобілів. У разі коли фактичний середньорічний пробіг автомобілів є вищим, ніж їх нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість зменшується, а у разі, коли фактичний середньорічний пробіг є нижчим, ніж нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість збільшується.

Так, судом першої інстанції було встановлено та вірно враховано лист Мінекономрозвитку від 16.08.2019 року щодо розрахунку середньоринкової вартості автомобіля марки Audi Q7, 2014 року випуску, з об`ємом двигуна 3000 куб.см., тип пального дизель, автоматичною коробкою переключення передач, станом на 01.01.2016р., з урахуванням нормативного середньорічного пробігу 27000 км (додаток 2 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013р. № 403). Така вартість визначена у розмірі 982390 грн. (а.с. 169 Т.1).

Враховуючи нормативний пробіг належного позивачу автомобіля, судом першої інстанції вірно зазначено, що такий автомобіль не підпадав під ознаки об`єкта оподаткування транспортним податком у 2016 році.

Крім того, при адміністративному оскарженні податкового повідомлення-рішення від 30.06.2016 р., позивач надавав контролюючому органу акт виконаних робіт сервісного центру Audi ТОВ «Інтер Авто Центр» ИХ-Т-1107 від 18.06.2016р., згідно якого фактичний пробіг автомобіля Audi Q7, 3.0 TDI quattro, рік випуску 2014, становить 29410 км. (а.с. 47 Т.1).

Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не було враховано, що фактичний середньорічний пробіг автомобіля марки Audi Q7, з об`ємом двигуна 3000 куб.см., тип пального дизель, тип коробки передач АТ (29410 км.) є вищим, ніж його нормативний середньорічний пробіг (27000 км.), що впливає на зменшення його середньоринкової вартості.

Таким чином, оскільки середньоринкова вартість легкового автомобіля Audi Q7 належного позивачу ОСОБА_1 на момент виникнення спірних правовідносин становила менше 1033500 грн., тому такий автомобіль не міг бути об`єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році.

Наведені висновки суду першої інстанції не спростовані доводами апеляційної скарги.

Судом першої інстанції також враховано та спростовано доводи відповідача (апелянта) про недотримання позивачем передбаченого податковим законодавством алгоритму дій платника податку у випадку встановлення неправильності застосованих контролюючим органом даних при прийнятті податкового повідомлення-рішення про визначення транспортного податку.

Так, відповідно до підпункту 267.6.10 пункту 267.6 статті 267 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фізичні особи-платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем своєї реєстрації для проведення звірки даних щодо: а) об`єктів оподаткування, що перебувають у власності платника податку; б) розміру ставки податку; в) нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів (зокрема документів, що підтверджують право власності на об`єкт оподаткування, перехід права власності на об`єкт оподаткування, документів, що впливають на середньоринкову вартість легкового автомобіля), контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

У даному випадку позивач не скористався своїм правом на звернення з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем своєї реєстрації для проведення звірки даних щодо: а) об`єктів оподаткування, що перебувають у власності платника податку; б) розміру ставки податку; в) нарахованої суми податку, що підтвердив представник позивача у судовому засіданні.

Однак, позивачем ОСОБА_1 23.08.2016р. було подано скаргу на прийняте податкове повідомлення-рішення до Головного управління ДФС у Тернопільській області разом із додатковими відомостями про фактичний пробіг транспортного засобу, що не позбавляло можливості контролюючий орган провести звірку відповідних даних (а.с.19 Т.1).

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що підпунктом 267.6.10 пункту 267.6 статті 267 ПК України передбачено право, а не обов`язок платника податків звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу для проведення звірки даних щодо об`єктів оподаткування, що перебувають у власності платника податку.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржене позивачем податкове повідомлення-рішення №177875-13 від 30.06.2016 року є протиправним, а тому наявні підстави для його скасування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Згідно п.6 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет спору, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду від 08.10.2019 року винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року в адміністративній справі №819/1640/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом строку визначеного статтею 329 КАС України.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Р. Й. Коваль
В. В. Святецький
Повний текст постанови складено 20.12.2019 року