Справа № 609/737/19
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/12463/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Качмара В.Я., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адмінстягнення, за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2019 року (суддя першої інстанції Радосюк А.В., м. Ланівці, повний текст складено 15.10.2019),

В С Т А Н О В И В :

19.06.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ДПО18 №004158 від 13 червня 2019 року про адміністративне правопорушення, а провадження по справі закрити.

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2019 року позовну заяву задоволено. Постанову серії ДП18 № 004158 від 13червня 2019 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді 510 гривень штрафу за частиною 3 статті 122 КУпАП скасовано. Закрито провадження по справі відносно ОСОБА_1 за частиною 3 статті 122 КУпАП.

Із таким судовим рішенням не погодилося Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції та подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти нове - про відмову у задоволенні позову. Обґрунтовуючи незгоду, апелянт зокрема, зауважив, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки питання щодо законності використання приладу TruCam LTI 20/20 в позовній заяві не порушувалось. Зазначає, що зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015, не передбачяає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис. Вважає, що окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення, а прилад TruCam LTI 20/20 використовується працівниками поліції як засіб вимірювальної техніки відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність». Також зазначає, що поліцейським було роз`яснено позивачу права, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, а позивач не заперечувала швидкість, з якою вона рухалась на транспортному засобі.

Представники учасників справи у судове засідання повторно не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання, що підтверджується матеріалами справи.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу та просила залишити судове рішення без змін, а розгляд справи 19.12.2019 провести без її участі.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно постанови серії ДП18 № 004158 від 13 червня 2019 року ОСОБА_1 13 червня 2019 року о 15 год. 30 хв. на 238 км автодороги Київ-Чоп керувала автомобілем марки «Nissan Almera» д.н.з. НОМЕР_1 та порушила вимоги дорожнього знаку 5,45, перевищила дозволену швидкість в населеному пункті більше ніж на 50 км/год, рухалася зі швидкістю 104 км/год., чим порушила вимоги п. 12.4 ПДР.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

Факт руху зі швидкістю 104 км/год позивач не заперечувала ні на стадії розгляду в суді першої інстанції ні під час апеляційного розгляду.

Разом з тим, позивач вважає, що постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності є незаконною, оскільки у ній немає посилань на докази, не зазначено назву населеного пункту, і що він дійсно позначений знаком 5.45 а не 5.47.

Апеляційний суд вважає безпідставними такі доводи позивача з наступних мотивів.

Частиною 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вимогами ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», зокрема, передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Вимогами пункту 12.4 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - Правила) передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач у позовній заяві зазначала про те, що у оскаржуваній постанові не зазначено назву населеного пункту, і що він дійсно позначений знаком 5.45 а не 5.47.

Проте, жодних доказів того, що її автомобіль було зупинено працівниками поліції поза межами населеного пункту суду не надала.

До суду першої інстанції відповідачем було надано на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови та заперечення доводів позивача диск із фотознімками із зображенням на них дорожнього знаку 5.45 «Початок населеного пункту» Пилиповичі, який знаходиться на 238 кілометрі, та відеозаписом, здійсненим приладом TruCam LTI 20/20, згідно даних якого автомобіль з державним номерним знаком НОМЕР_1 рухається зі швидкістю 104 км/год на 238 кілометрі автодороги Київ-Чоп (а.с. 15).

Отже, апеляційний суд зазначає, що позивач перевищив встановлену у населеному пункті швидкість 50 км/год на 54 км/год.

Факт руху на швидкості 104 км/год не заперечує і позивач.

Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 , перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, відтак така вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Щодо покликань позивача на невідповідність постанови відповідача вимогам статті 283 КУпАП, то такі є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують факту вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Крім того, частиною 2 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Водночас, процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853 (далі - Інструкція).

За приписами пункту 5 розділу IV Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Тому, колегія суддів приходить до висновку, що такі відомості зазначаються у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.

Така правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена Верховнии Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 14 лютого 2018 року (справа № 536/583/17).

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові сформував помилкові висновки про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Апеляційний суд також зазначає, що посилання позивача на порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення з огляду на нероз`яснення поліцейським їй прав при оформленні постанови не може бути покладено в основу рішення про задоволення позову, оскільки повний перелік прав та обов`язків викладено на звороті постанови. Позивач ознайомлена з цим документом під підпис, отже знала свої права.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, апеляційну скаргу слід задовольнити та скасувати оскаржувану постанову, прийнявши нову про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 272, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції задовольнити, скасувати рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2019 року.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. Я. Качмар
Д. М. Старунський