Справа № 520/6245/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 р. Справа № 520/6245/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2019, суддя 1 інстанції Тітова О.М., повний текст рішення виготовлений 16.07.2019, майдан Свободи 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/6245/19

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просила суд: визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови у наданні ОСОБА_1 , як вдові ветерана військової служби, довідки про право на пільги з оплати комунальних послуг відповідно до положень ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", що була викладена в листах військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 за вихідними № ФХ-І 12006/569/всз від 07.03.2019, № ФХ-112006/1182/ВСЗ від 13 травня 2019 року; зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат надати ОСОБА_1 , як вдові ветерана військової служби, довідку про право на пільги з оплати комунальних послуг відповідно до положень ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" з моменту звернення 21.02.2019.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 задоволено позовні вимоги.

Визнано протиправними дії ХОВК щодо відмови у наданні ОСОБА_1 , як вдові ветерана військової служби, довідки про право на пільги з оплати комунальних послуг відповідно до положень ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", що була викладена в листах військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 за вихідними № ФХ-І 12006/569/всз від 07.03.2019 року, № ФХ-112006/1182/ВСЗ від 13.05.2019.

Зобов`язано ХОВК надати ОСОБА_1 , як вдові ветерана військової служби, довідку про право на пільги з оплати комунальних послуг відповідно до положень ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" з моменту звернення 21.02.2019.

Не погодившись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 не здійснює роботу по соціальному забезпеченню осіб, які перед звільненням проходили службу у штабах і військах Цивільної оборони України, та членів їх сімей, які не перебувають на обліку у обласному військовому комісаріаті як пенсіонери.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.09.2019 залишено без руху апеляційну скаргу у звязку з несплатою судового збору.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2019, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито провадження у справі.

30 вересня 2019 року від позивача по справі надійшов відзив, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. В обгрунтування своєї позиції, позивач зазначив, що посилання відповідача на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 не здійснює роботу по соціальному забезпеченню осіб, які перед звільненням проходили службу в штабах і військах Цивільної Оборони України, не грунтуються на нормах права, якими врегульовані спірні правовідносини, не містять підтвердження того, що позивач по справі зверталась до відповідача саме з питань соціального забезпечення.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2019 закінчено підготовку до розгляду та призначено справу в порядку письмового провадження.

20 листопада 2019 року, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, ухвалою колегії суддів призначено розгляд даної справи у відкритому судовому засіданні, з викликом осіб, які беруть участь у справі.

Сторони в судове засідання не з`явилися про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до положень ч.3 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглянута без участі сторін.

Згідно з положеннями КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

ОСОБА_1 є вдовою, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Шлюбні відносини підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 , виданим 18.10.1983, актовий запис № 253.

ОСОБА_3 прослужив на військовій службі понад 20 років, отримав статус ветерана військової служби, що підтверджується посвідченням ветерана військової служби серія НОМЕР_2 , виданим ХОВК 30 березня 2009 року, отримував пенсію за вислугу років з 01 січня 2005 року, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_3 , виданим 18 січня 2005 року ХОВК.

21 лютого 2019 року позивач звернулась до відповідача з заявою про надання довідки для отримання пільг при оплаті комунальних послуг як вдові ветерана військової служби , ОСОБА_3 .

Не отримавши відповіді, позивач повторно звернулась з заявою від 05.03.2019 з заявою аналогічного змісту. До заяви було долучене посвідчення ветерана військової служби чоловіка позивача, ОСОБА_3 , видане ХОВК.

Листом № ФХ -1 12006/569/всз від 07.03.2019 відповідач відмовив ОСОБА_1 в наданні довідки для отримання пільг при оплаті комунальних послуг як вдові ветерана військової служби, в обґрунтування відмови зазначив, що її чоловік, старший прапорщик ОСОБА_3 не мав підстав для встановлення йому статусу ветерана військової служби та видачі йому посвідчення "Ветеран військової служби".

22 квітня 2019 року позивач знову звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою про надання статусу вдови ветерана військової служби та довідки на користування пільгами, передбаченими відповідно до статті 7 Закону України „Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Листом № ФХ-112006/1182/ВСЗ від 13 травня 2019 року ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивача про розгляд заяви від 22.04.2019 року та запропонував звернутись за належністю до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Харківській області або до Навчального центру Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій, що є правонаступником військової частини НОМЕР_4 , з якої чоловік позивачки, старший прапорщик ОСОБА_3 був звільнений з військової служби.

Також відповідач зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року № 1372 та розпорядження Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 18.01.2010 № 248/6/С/20-Д з ХОВК як уповноваженого органу Міністерства оборони України зняті функції щодо обліку осіб, які перед звільненням проходили службу у штабах і військах Цивільної оборони України, пенсії яким свою часу були призначені пенсійними органами Міністерства оборони України.

Крім того, відповідач в листі зазначив, що Харківський військовий комісаріат не здійснює роботу по соціальному забезпеченню осіб, які перед звільненням проходили службу у у штабах і військах Цивільної оборони України, та членів їх сімей, які не перебувають на обліку у обласному військовому комісаріаті як пенсіонери.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції з даними висновками суду погоджується, з огляду на наступне.

Основним спірним питанням у даній справі, з огляду на підстави відмови у видачі позивачу, як вдові ветерана військової служби, довідки про право на пільги з оплати комунальних послуг, є наявність у ХОВК відповідних повноважень, у зв`язку зі зняттям на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 № 1372 та розпорядження Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 18.01.2010 № 248/6/С/20-Д з останнього функцій щодо обліку осіб, які перед звільненням проходили службу у штабах і військах Цивільної оборони України, пенсії яким були призначені пенсійними органами Міністерства оборони України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням наведеного, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За змістом п.12 ст.1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку із реформуванням Збройних сил України та членів їхніх сімей» особам, які звільняються з військової служби на підставі нормативно-правових актів, прийнятих у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, надаються такі гарантії соціального захисту військовослужбовцям, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, статус ветерана військової служби надається у разі вислуги 20 років і більше у календарному обчисленні або 25 га більше років у пільговому обчисленні.

Законом України «Про статус ветеранів військової служби ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» встановлено cтатус <…> ветеранів служби цивільного захисту, <…>, визначено основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національної поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, та членів їх сімей, визначено гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві.

Відповідно до ч. 2 ст.4-1 Закону України «Про статус ветеранів військової служби ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціальною зв`язку та захисту інформації України вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Зразки посвідчень, нагрулних знаків та порядок їх виготовлення і вручення визначаються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 4 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної полюції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів щодо соціального захисту ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільною захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та членів їх сімей покладається на органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно приписів п.2.1 Інструкції з організації роботи із соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України 31.12.2014 № 937 (далі - Інструкція № 937), робота із соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України здійснюється обласними військовими комісаріатами.

За змістом ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної полюції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України вручаються посвідчення та нагрудні знаки.

Зразки посвідчень, нагрудних знаків та порядок їх виготовлення і вручення визначаються Кабінетом Міністрів України».

На виконання вимог закону, постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 рок) №1601 затверджено «Порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» (далі - Порядок №1601).

Пунктом 1 Порядку №1601 передбачено, що посвідчення та нагрудні знаки «Ветеран військової служби видаються (вручаються) особам, які набули статусу ветеранів військової служби відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист».

При цьому посвідчення «Ветеран військової служби» є документом, що підтверджує статус ветерана військової служби і його право на отримання відповідних пільг згідно із Законом України " Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист», іншими актами законодавства (п.2 Порядку №1601).

03 червня 2009 року постановою Кабінету Міністрів України №542 було затверджено зразки та описи посвідчення і нагрудного знака "Ветеран служби цивільного захисту", а також внесено зміни щодо порядку видачі посвідчень військовослужбовців, звільнених з Державної служби України з надзвичайних ситуацій, унаслідок чого дія Порядку №1601 була поширена на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран служби цивільного захисту" органом, підрозділом, закладом, установою Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи за місцем проходження служби.

Разом з тим, зважаючи на те, що посвідчення ветерана військової служби видано ОСОБА_3 . ХОВК до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №542, так само як постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 № 1372 та розпорядженням Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 18.01.2010 № 248/6/С/20-Д, колегія суддів прийшла до висновку про те, що положення вищезазначених нормативно-правових актів на спірні правовідносини не розповсюджуються.

Враховуючи те, що посвідчення ветерана військової служби ОСОБА_3 було видане ХОВК відповідно до ІІорядку №1601, посилання в апеляційній скарзі на зняття з відповідача постановою Кабінету Міністрів України № 1372 та розпорядженням Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/6/С/20-Д функцій щодо обліку осіб, які перед звільненням проходили службу у штабах і військах Цивільної оборони України, пенсії яким були призначені пенсійними органами Міністерства оборони України як на підставу для відмови у видачі позивачу спірної довідки, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки звернення позивача не стосувалося пенсійного забезпечення.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" вдови (вдівці) померлих (загиблих) ветеранів військової служби та члени їх сімей, які перебувають на їх утриманні, користуються пільгами, передбаченими пунктами 6- 9 статті 6 цього Закону.

Так, за змістом п. 6 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" 50-відсоткова знижка плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги), користування квартирним телефоном ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України і членами їх сімей, які проживають разом з ними, в жилих будинках усіх форм власності в межах норм, передбачених законодавством, або 50-відсоткова знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення.

З урахуванням наведених вище правових норм, а також того, що статус ветерана військової служби ОСОБА_3 підтверджується посвідченням ветерана військової служби, виданим відповідно до Порядку №1601, чинного на час видачі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 має право на пільги відповідно до ст. 7 Закон України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Відтак дії відповідача, як суб`єкта владних повноважень, яким відповідно до ІІорядку №1601 було видано посвідчення ветерана військової служби ОСОБА_3 , щодо відмови у наданні ОСОБА_1 , як вдові ветерана військової служби, довідки про право на пільги з оплати комунальних послуг відповідно до положень ст. 7 Закон України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", що була викладена в листі ХОВК № ФХ-1 12006/1 182/всз від 13.05.2019 є неправомірними, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відтак, відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року по справі № 520/6245/19 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк
Постанова складена в повному обсязі 19.12.2019