Справа № 160/6182/19
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2019 року Справа № 160/6182/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя - Букіна Л.Є.,
за участю: секретаря судового засідання Носаль П.В.,
представника позивача - Погуралов А.О.,
представника відповідача - Пономаренко О.О.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, зобов`язання вчинити певні дії-
В обґрунтування позову позивач посилався на протиправність зазначених рішень та вимоги, які на його думку прийняті контролюючим органом з порушенням вимог податкового законодавства України. Позивач зазначає, що земельна ділянка, яка визначена об`єктом справляння земельного податку, відчужена на користь третіх осіб, у зв`язку з чим вважає, що у нього відсутній обов`язок сплачувати нараховані зобов`язання за оскарженими рішеннями.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року подальший розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в яких останній у задоволенні позову просить відмовити посилаючись на те, що відповідно до вимог пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України особа, яка реалізувала право власності на будівлю, споруду (її частину), до проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки державної або комунальної власності новим власником повинна сама сплачувати орендну плату за земельну ділянку, на якій розташована така будівля. Зазначаючи, що новий власник об`єкта нерухомості, який знаходиться на земельній ділянці, яка визначена об`єктом справляння земельного податку, жодних пропозицій щодо укладання договору оренди земельної ділянки не надав, обов`язок зі сплати орендної плати за таку земельну ділянки закріплений саме за позивачем.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.05.2019 р. позивачу поновлено строк звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.
У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції і надали суду пояснення, аналогічні тим, що викладені у заявах по суті.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що між позивачем та Дніпропетровською міською радою укладено договір оренди землі від 21.11.2005 року, згідно із якого ОСОБА_1 (Орендар) приймає в строкове платне користування земельну ділянку, загальною площею 0,0088 га., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (на теперішній час площа Вокзальна), цільове використання земельної ділянки комерційні послуги.
Матеріалами справи також підтверджено, що будівля магазину літ. «А-1», площею 69.6 кв.м., за адресою: м. Дніпро, площа Вокзальна АДРЕСА_1 передана до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕАЛ ЕСТЕЙТ ДНЕПР». Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухе майно, право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕАЛ ЕСТЕЙТ ДНЕПР» зареєстровано 02.09.2016 року.
При вирішенні спору суд виходить із того, що підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
За правилами пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).
У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Статтями 125 і 126 цього Кодексу встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.
За частиною третьою статті 7 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року №161-XIV до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Зазначені норми права дають можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.
Як вже встановлено судом, між позивачем та Дніпропетровською міською радою укладено договір оренди землі від 21.11.2005 року, згідно із яким ОСОБА_1 (Орендар) приймає в строкове платне користування загальну ділянку, загальною площею 0,0088 га., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (на теперішній час площа Вокзальна), цільове використання земельної ділянки комерційні послуги.
У подальшому, будівля магазину передана до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕАЛ ЕСТЕЙТ ДНЕПР». Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухе майно, право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕАЛ ЕСТЕЙТ ДНЕПР» зареєстровано 02.09.2016 року.
У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 8 червня 2016 року (справа №21-804а16) та постанові від 12 вересня 2017 року (справа №21-3078а16), а також Верховним Судом у постанові від 31 січня 2018 року у справі № 825/308/17.
Отже, до нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно. При цьому, несплата земельного податку новим власником майна не є підставою для нарахування відповідного податку попередньому власнику, який фактично припинив користуватися земельною ділянкою.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача внести відповідні коригування до інтегрованої картки платника щодо скасування нарахованих податкових зобов`язань та податкового боргу за оскарженими рішеннями та вимогою, то вона задоволенню не підлягає, з огляду на те, що вчинення таких дій знаходиться у площині дискреційних повноважень контролюючого органу та суд не вправі переймати відповідні повноваження у державного органу.
Крім того, така вимога наразі є передчасною, оскільки у разі набрання законної сили цим судовим рішенням відповідач має самостійно здійснити таке коригування на виконання рішення суду.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Згідно зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати у розмірі 768,40 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 06 грудня 2019 року.

Суддя Л.Є. Букіна