Справа № 420/6053/19
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6053/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового засідання Іщенко С.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Малої А.М. (згідно ордеру),

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання неправомірними дії та про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

11 жовтня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

1. Визнати неправомірними дії Центрального об`єднаного УПФУ в м. Одесі щодо відмови в призначені позивачу з 24.04.2019 року пенсії, обчисленої відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ та скасувати рішення №12 від 21.08.2019 Центрального об`єднаного УПФУ в м. Одесі.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати стаж роботи в органах прокуратури, що дає право на пенсію згідно ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ період роботи, з 14.11.2003 по 07.03.2018 загальною тривалістю 14 років 3 місяці 26 днів.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити пенсію по інвалідності згідно ч.ч.2, 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ з врахуванням наданої довідки військовою прокуратурою Південного регіону України від 31.07.2019 за № 18/72 про заробітну плату за 60 календарних місяців, з дати призначення 2 групи інвалідності, тобто з 24.04.2019 року.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплатити різницю між пенсією, виплаченою згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пенсією, на яку позивач має право згідно ч. ч. 2, 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ з дати призначення 2 групи інвалідності, тобто з 24.04.2019 року.

16 жовтня 2019 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у справі та визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є інвалідом 2 групи з 24.04.2019 до 24.04.2021, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №238440 від 24.04.2019 року, виданою обласною медико-соціальною експертною комісією №1. Позивач із заявою №12 від 20.05.2019 звернувся до Приморського відділу Центрального об`єднаного УПФУ в м. Одесі про призначення (перерахунок) пенсії по інвалідності згідно ч.9 ст.86 Закону України «Про прокуратуру». В заяві вказано, що пенсія по іншим підставам призначена по інвалідності МО з 2018 року. Рішенням №12 від 21.08.2019 року Центрального об`єднаного УПФУ в м. Одесі позивачу в призначенні пенсії відмовлено. Позивач зазначає, що у період 1998-2003 років навчався на денній формі навчання економіко-правового факультету у Одеському національному Університеті ім. І.І. Мечнікова, де отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста, що підтверджується копіями дипломів СК №22389474 від 10.06.2003, СК №21088676 від 03.07.2002 та додатками до них. Після навчання позивач працював в органах прокуратури України на різних прокурорсько-слідчих посадах з 14.11.2003 по 07.03.2018, тобто більше 10 років. Таким чином, на час звернення до центрального відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Центрального об`єднаного УПФУ в м. Одесі із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку з інвалідністю II групи, трудовий стаж позивача в органах прокуратури складав 14 років 3 місяці 26 днів. Окрім цього, у зв`язку з навчанням на юридичному факультеті вищого навчального закладу денної форми навчання, загальна вислуга років, що дає право на пенсію позивачу, становить 16 років 8 місяців 26 днів. Згідно довідки №11-6261 вих17 від 05.12.2017 військової прокуратури Південного регіону України у період з 30.05.2017 по 17.09.2017 позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення АТО. Позивачу надано статус учасника бойових дій, згідно посвідчення серія НОМЕР_1 від 21.11.2017 виданим Головною військовою прокуратурою України. Враховуючи викладене, при прийнятті рішення №12 від 21.08.2019 відповідач не врахував весь наявний стаж роботи позивача в органах прокуратури, який складає 14 років 3 місяці 26 днів, вказавши, що його стаж роботи на посадах прокурорів складає лише 13 років 12 днів. Також відповідач незаконно відмовив позивачу в призначенні пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про прокуратуру». Оскільки позивач має статус ветерана війни тому, така пенсія призначається незалежно від того, чи працював він в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії, згідно ч. 8 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру». Зазначає, що позивач не звертався до відповідача за перерахунком та призначенням пенсії за вислугу років, а звернувся за призначенням пенсії, як інваліду 2 групи відповідно до вимог п.9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

29 жовтня 2019 року до суду від відповідача за вх.№39976/19 надійшов відзив на позов (а.с.61-62), у якому відповідач, посилаючись на ст.86 Закону України «Про прокуратуру», зазначає, що право на пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про прокуратуру» позивач не має, оскільки, інвалідність встановлена після звільнення з прокурорських посад, а саме: настання інвалідності - 24.04.2019, дата звільнення - 07.03.2018.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 28 листопада 2019 року закрито підготовче провадження по даній справі.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги просили задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивом відповідача на адміністративний позов, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та відзив та перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, суд встановив наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 наказом військової прокуратури Південного регіону України №147к від 07.03.2018 року (а.с.54, 75) звільнений з військової прокуратури Південного регіону України у зв`язку з проведенням організаційних заходів. Календарна вислуга років станом на 07 березня 2018 року складає 14 років 03 місяці 22 дні.

Як вбачається з трудової книжки АТ-VI НОМЕР_2 (а.с.20-27) ОСОБА_1 працював:

- у період з 14.11.2003 року по 18.08.2008 року слідчим прокуратури Великомихайлівського району Одеської області зі строком стажування до одного року;

- у період з 18.08.2008 року по 12.04.2010 року помічником прокурора Приморського району м. Одеси;

- у період з 12.04.2010 року по 11.06.2010 року помічником Котовського міжрайонного прокурора Одеської області;

- у період з 11.06.2010 року по 11.10.2013 року слідчим прокуратури м. Одеси;

- у період з 11.10.2013 року по 11.11.2013 року прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області;

- у період з 11.11.2013 року по 25.09.2014 року старшим прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області;

- 25.09.2014 року звільнено з посади старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Одеської області в порядку переведення до військової прокуратури;

- у період з 26.09.2014 року по 11.02.2015 року старшим прокурором відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації слідчого управління військової прокуратури Південного регіону України;

- 11.02.2015 звільнено з посади старшого прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації слідчого управління військової прокуратури Південного регіону України у зв`язку із вступом на військову службу;

ОСОБА_1 , як вбачається з витягу із послужного списку підполковника юстиції, працював:

- у період з 11.02.2015 року по 13.07.2015 року старшим прокурором відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації слідчого управління військової прокуратури Південного регіону України;

- у період з 14.07.2015 року по 21.10.2015 року прокурором відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації слідчого управління військової прокуратури Південного регіону України;

- у період з 22.10.2015 року по 07.03.2018 року прокурором відділу статистики ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань військової прокуратури Південного регіону України.

При цьому, позивач у період 1998-2003 років навчався на денній формі навчання економіко-правового факультету у Одеському національному Університеті ім. І.І.Мечникова, де отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста, що підтверджується копіями дипломів СК №21088676 від 03.07.2002 року та СК №22389474 від 10.06.2003 року та додатками до них (а.с.28-35).

Суд зазначає, що 20 травня 2019 року позивачем було подано до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі заяву №12 про призначення/перерахунок пенсії (а.с.68 зворот), в якій просив призначити йому пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

До вказаної заяви позивачем було додано паспорт, трудову книжку, витяг із послужного списку, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, виписку з акту огляду МСЕК про встановлення, зняття або зміну групи інвалідності від 19.08.2019 року, диплом про навчання, довідку про заробітну плату, атестат про зняття з обліку, посвідчення учасника бойових дій.

Окрім цього 20 травня 2019 року позивачем було подано до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі заяву №12 про призначення/перерахунок пенсії (а.с.68 зворот), в якій просив призначити йому пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

21 серпня 2019 року Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі прийняло рішення №12 «Про відмову в призначенні пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» (а.с.52-53, 82 зворот-83), яке з посиланням на ч.9 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» обґрунтоване тим, що «згідно наданих документів загальний стаж роботи складає 18 років 6 місяців 5 днів, стаж роботи на посадах прокурорів - 13 років 12 днів, тому права на призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» Ви не масте. Право на пенсію по інвалідності відповідно Закону України «Про прокуратуру» Ви також не маєте, оскільки інвалідність встановлена після звільнення з прокурорських посад (настання інвалідності - 24.04.2019, дата звільнення - 07.03.2018)».

При цьому, згідно протоколу про призначення пенсії ОСОБА_1 було призначено пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 20.05.2019 року.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальних захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з вимогами ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років.

Частина 5 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що працівникам, які не мають вислуги років, передбаченої частиною першою цієї статті, за наявності необхідного стажу роботи на посадах прокурорів, а також страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", після досягнення чоловіками 57 років, а жінками віку, що на п`ять років менше, ніж пенсійний вік, установлений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається у розмірі, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорських посадах, із розрахунку 60 відсотків місячної заробітної плати за відповідну вислугу років, передбачену частиною першою цієї статті. Передбачене цією частиною зниження віку для жінок застосовується також до завершення періоду підвищення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року. До досягнення віку, встановленого цією частиною, право на пенсію за віком мають чоловіки 1960 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 31 грудня 1957 року; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1958 року по 31 грудня 1958 року; 56 років - які народилися з 1 січня 1959 року по 31 грудня 1959 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1960 року по 31 грудня 1960 року.

Згідно ч.6 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Відповідно до ч.8 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

ОСОБА_1 згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 21.11.2017 року є ветераном війни учасником бойових дій (а.с.45).

Суд зазначає, що відповідно до виписки з акта медико-соціальної експертної комісії до довідки серії 12 ААБ №238440 від 24.04.2019 року (а.с.79 зворот) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було присвоєно ІІ групу інвалідності, пов`язану з проходженням військової служби.

Прокурорам, визнаним особами з інвалідністю I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років (ч.9 ст.86 Закону України «Про прокуратуру»).

Отже, суд доходить висновку, що пенсійний орган неправомірно зазначив у оскаржуваному рішенні, що стаж роботи позивача на посадах прокурорів становить 13 років 12 днів, оскільки як вбачається з трудової книжки позивача та витягу із послужного списку, ОСОБА_1 безперервно працював на посадах, що зараховуються до стажу роботи в органах прокуратури, з 14.11.2003 року по 07.03.2018 року, тобто більше 14-ти років.

При цьому, враховуючи те, що позивач працюючи в якості прокурора у військовій прокуратурі Південного регіону України, згідно наказів військової прокуратури Південного регіону України №372 від 26.05.2017 року (а.с.38), №455 від 26.06.2017 року (а.с.39-40), №539 від 27.07.2017 року (а.с.41-42), №616 від 28.08.2017 року (а.с.43-44) відряджався у район проведення антитерористичної операції для виконання службових обов`язків, згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 21.11.2017 року є ветераном війни учасником бойових дій, приймаючи до уваги те, що інвалідність ІІ групи позивач отримав у зв`язку з проходженням військової служби, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 має право на пенсію по інвалідності згідно ч.9 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», а відтак дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо відмови в призначені ОСОБА_1 з 24.04.2019 року пенсії по інвалідності згідно ч.9 ст.68 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ є протиправним, а рішення №12 від 21.08.2019 в частині відмови в призначені ОСОБА_1 з 24.04.2019 року пенсії по інвалідності згідно ч.9 ст.68 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ - підлягає скасуванню.

При цьому, рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі №12 від 21.08.2019 в частині відмови в призначені ОСОБА_1 з 24.04.2019 року пенсії за вислугу років задоволенню не підлягає, оскільки позивач жодним чином не обґрунтував цю вимогу, а з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 має право на такий вид пенсії згідно ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно з п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Враховуючи висновки суду щодо обґрунтованості вимог позивача про скасування рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі №12 від 21.08.2019 в частині відмови в призначені ОСОБА_1 з 24.04.2019 року пенсії по інвалідності згідно ч.9 ст.68 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ, суд вважає за доцільне з урахуванням ч.2 ст.9 КАС України вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача зарахувати стаж роботи в органах прокуратури, що дає право на пенсію згідно ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» з 14.11.2003 року по 07.03.2018 року та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити різницю між пенсією, виплаченою згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пенсією, на яку позивач має право згідно ч. ч. 2, 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» з дати призначення 2 групи інвалідності, тобто з 24.04.2019 року задовольнити шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 з 24.04.2019 року пенсію по інвалідності згідно ч.9 ст.68 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ, зарахувавши стаж роботи ОСОБА_1 в органах прокуратури з 14.11.2003 року по 07.03.2018 року та виплатити різницю між пенсією, призначеною по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пенсією по інвалідності згідно ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

При цьому, щодо вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача призначити пенсію по інвалідності згідно ч.ч.2, 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» з врахуванням наданої довідки військовою прокуратурою Південного регіону України від 31.07.2019 за № 18/72 про заробітну плату за 60 календарних місяців, з дати призначення 2 групи інвалідності, тобто з 24.04.2019 року, суд зазначає, що така вимога є передчасною та може бути заявленою лише у тому випадку, якщо Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначить пенсію позивачу за інвалідністю згідно Закону України «Про прокуратуру», відмовивши при цьому врахувати вказану довідку, а відтак у задоволенні позовних вимог позивача в цій частині слід відмовити.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Решта доводів сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Отже, враховуючи вищевикладене, оцінивши надані до суду докази суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.7, 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо відмови в призначені ОСОБА_1 з 24.04.2019 року пенсії по інвалідності згідно ч.9 ст.68 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ.

Скасувати рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі №12 від 21.08.2019 в частині відмови в призначені ОСОБА_1 з 24.04.2019 року пенсії по інвалідності згідно ч.9 ст.68 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 з 24.04.2019 року пенсію по інвалідності згідно ч.9 ст.68 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ, зарахувавши стаж роботи ОСОБА_1 в органах прокуратури з 14.11.2003 року по 07.03.2018 року та виплатити різницю між пенсією, призначеною по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пенсією по інвалідності згідно ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна, 83, м.Одеса, 65107, ).

Повний текст рішення складено та підписано 19.12.2019 року.

Суддя О.А. Вовченко

.