Справа № 460/1922/19
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

19 грудня 2019 року м. Рівне №460/1922/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про відшкодування витрат,

В С Т А Н О В И В:
Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з утриманням останнього в закладі вищої освіти, у розмірі 236946,91грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач навчався у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та перебував на повному державному забезпеченні за рахунок коштів Державного бюджету України. У зв`язку з небажанням відповідача продовжувати навчання у вказаному навчальному закладі, з ним розірвано контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України. Так, у серпні 2018 року відповідача відраховано з числа курсантів Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного Міністерства оборони України та знято з усіх видів забезпечення, у зв`язку з чим за останнім рахується заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі. Відповідно до вимог чинного законодавства відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому військовому навчальному закладі за період навчання в сумі 236946,91грн, проте, у добровільному порядку вказані витрати відповідачем не відшкодовані. З наведених підстав, позивач просив позовні вимоги задовольнити повністю

У встановлений судом строк відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що він має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 20 грудня 2015 року. При цьому, відповідач вказує, що посвідчення учасника бойових дій було втрачене ним, у зв`язку з чим в газеті «Скриня» від 7 листопада 2019 року за № 45 (1264) було оприлюднене оголошення про визнання відповідного посвідчення недійсним. В даному випадку, відповідач звертає увагу на те, що за змістом пункту 2 наказу Міністерства оборони України від 7 травня 2015 року № 200, підставою для видачі посвідчення учасника бойових дій, нагрудного знака та листів талонів рішення (витяг з протоколу) Комісії Міністерства оборони України, Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту з питань розгляду матеріалів про визнана учасниками бойових дій або рішення міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій. Тому, з метою підтвердження обставин щодо набуття статусу учасника бойових дій, відповідачем долучені до відзиву: витяг з протоколу засідання комісії Генерального штабу Збройних Сил України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, від 03 грудня 2015 року № 11; копія довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України; копію заяви від 7 листопада 2019 року про видач дубліката посвідчення учасника бойових дій з відміткою про отримання.

Відповідач зауважує, що правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII. Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 12 вказаного Закону, держава забезпечує учасникам бойових дій та їхнім дітям, у тому числі дітям, які навчаються за денною формою навчання у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, державну цільову підтримку для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах. Державна цільова підтримка для здобуття професійно-технічної та вищої освіти надається у вигляді, зокрема, повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. Враховуючи, що на момент проходження навчання та відрахування з вищого навчального закладу відповідач вже набув статус учасника бойових дій, тому він мав право на навчання за рахунок коштів державного бюджету, у з в`язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач відповідь на відзив до суду не подав.

Заяви, клопотання учасників справи, процесуальні дії у справі:

15 серпня 2019 року позовна заява надійшла до суду.

20 серпня 2019 року ухвалою суду позовна заява залишалася без руху.

30 серпня 2019 року позивач подав до суду клопотання про усунення недоліків позовної заяви.

2 вересня 2019 року судом направлений запит до Управління Державної міграційної служби України у Рівненській області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

17 вересня 2019 року до суду від Управління Державної міграційної служби України у Рівненській області надійшов лист з інформацією про зареєстроване місце проживання відповідача.

21 жовтня 2019 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, поновлено відповідний строк, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення.

11 листопада 2019 року відповідач подав до суду відзив на позову заяву, в якому заявив клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

12 листопада 2019 року ухвалами суду відмовлено в задоволенні клопотань відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позов належить задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом:

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по особовому складу) від 26 липня 2016 року № 52-КС відповідача зараховано на перший курс навчання до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (а.с. 13).

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по стройовій частині) від 5 серпня 2016 року № 183 відповідача зараховано до списків особового складу Національної академії та на усі види забезпечення, а на котлове забезпечення з вечері (а.с. 14).

Того ж дня, між Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та відповідачем укладений Контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, відповідно до якого останній зобов`язувався сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів та добровільно відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі, зокрема, у разі дострокового розірвання контакту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість (а.с. 15).

В подальшому, відповідачем поданий рапорт про його відрахування з числа курсантів Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у зв`язку з небажанням продовжувати навчання та зобов`язанням відшкодувати витрати на утримання у закладі вищої освіти (а.с. 16).

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по особовому складу) від 8 серпня 2018 року № 94-КС з відповідачем розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України у зв`язку з небажанням продовжувати навчання та відраховано останнього з числа курсантів другого курсу у зв`язку з розірванням контракту (а.с. 17).

Також, наказом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по стройовій службі) від 15 серпня 2018 року № 207 відповідача з 15 серпня 2018 року виключено зі списків особового складу Національної академії та всіх видів забезпечення, а також зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в Національній академії за період з 5 серпня 2016 року по 15 серпня 2018 року в сумі 236946,91грн (а.с.118).

З огляду на те, що вказані вище витрати відповідачем в добровільному порядку не відшкодовані, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Спірні правовідносини щодо проходження громадянами України військової служби, навчання у вищих військових навчальних закладах, врегульовані Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232).

Відповідно до частини шостої статті 2 Закону №2232 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Згідно з пунктом 3 частини першої, частиною другою статті 24 Закону № 2232, початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу-для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів (частина перша статті 25 Закону № 2232).

Порядок проведення підготовки громадян України для проходження військової служби на посадах осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу встановлюється Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, спільно з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки (частина друга статті 25 Закону № 2232).

Відповідно до положень частини п`ятої статті 25 Закону № 2232, з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом 4 частини 2 статті 23 цього Закону.

Частиною десятою статті 25 Закону № 2232 передбачено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "і", "и" частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.

У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964 (далі Порядок № 964).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 964, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з, зокрема, грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 964, витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю, зокрема, курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання.

Пунктом 7 Порядку № 964 передбачено, що у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Крім того, судом встановлено, що період з 27 лютого по 1 травня 2015 року відповідач брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 (а.с. 69). При цьому, зі змісту довідки слідує, що вона є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.

Так, згідно з витягом із протоколу засідання комісії Генерального штабу Збройних Сил України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, від 03 грудня 2015 року № 11 Комісія ухвалила надати відповідачу статус учасника бойових дій (а.с. 70).

Також, матеріалами справи підтверджується, що 20 грудня 2015 року Головним управлінням персоналу генерального штабу Збройних Сил України відповідачу видане посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 .

В подальшому, як вказує відповідач, посвідчення учасника бойових дій було ним втрачене, у зв`язку з чим в газеті «Скриня» від 7 листопада 2019 року за № 45 (1264) було оприлюднене оголошення про визнання відповідного посвідчення недійсним (а.с.72).

Разом з тим, суд зауважує, що втрата відповідачем посвідчення серії НОМЕР_1 жодним чином не позбавляє його статусу учасника бойових дій, який відповідач набув з 3 грудня 2015 року та, відповідно, з вказаного часу останній користується пільгами встановленими законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі Закон № 3551).

Статтею 6 Закону № 3551 встановлено, що учасниками бойових дій визнаються, зокрема, військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до частини сьомої статті 12 Закону № 3551, держава забезпечує учасникам бойових дій та їхнім дітям, у тому числі дітям, які навчаються за денною формою навчання у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, державну цільову підтримку для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах.

За приписами частин восьмої статті 12 Закону № 3551, державна цільова підтримка для здобуття професійно-технічної та вищої освіти надається у вигляді, зокрема, повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Таким чином, на відповідача як учасника бойових дій поширюються гарантії щодо надання державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у вигляді повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

За наведених обставин, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з його утриманням у закладі вищої освіти, в розмірі 236946,91грн, оскільки на час навчання та розірвання контракту відповідач вже мав статус учасника бойових дій та на нього поширювалися гарантії щодо надання державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у вигляді повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Підсумовуючи вищенаведене в його сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :
В задоволенні позовної заяви Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з його утриманням у закладі вищої освіти, в розмірі 236946,91грн відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (79012, м. Львів, вул. Героїв Майдану, 32, );

2) відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОККПП НОМЕР_3 ).

Повний текст рішення складений 19 грудня 2019 року.

Суддя Комшелюк Т.О.