Справа № 280/3661/19
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року 12:20Справа № 280/3661/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., за участю секретаря судового засідання Мащенко Д.В.,

представників:

відповідача Вініченка О.В., Сиваш П.О.,

розглянув в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації, визнання протиправним та скасування рішення, стягнення грошових сум,

ВСТАНОВИВ:

29.07.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач або ГУ ДФС у Запорізькій області), в якій позивач просить суд: визнати незаконними та протиправними дії відповідача щодо подвійного оподаткування та нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивачу, як для платника, який проводить незалежну професійну діяльність, починаючи з четвертого кварталу 2018 року; визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію відповідача від 13.05.2019 №2122/УПК/08-01-13-02-11, реєстраційний номер в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій 2122/УПК/08-01-13-02-11; визнати протиправним та скасувати рішення № відповідача від 15.05.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску до позивача; стягнути на користь позивача сплату подвійного оподаткування ЄСВ як за самозайняту особу - адвоката у період з 01.01.2019 по 20.07.2019 у сумі 8566,18 грн., що складається: 8554,18 грн. - сплата ЄСВ, штрафу, пені, 12,00 грн. - комісія за проведення платежів (банківська операція), за рахунок бюджетних асигнувань відповідача; стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу на користь позивача завдану моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., шляхом безспірного списання коштів державного та місцевого бюджетів або боржників на підставі рішення суду, відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845.

Крім того, позивач просить: розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, стягнути на користь позивача судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також до позову додана заява про залучення до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державної казначейської служби України.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що він є адвокатом та зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця. Також вказує, що перебуваючи на податковому обліку, як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування, повинен перебувати на податковому обліку як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, вести єдиний податковий облік та сплату податків саме як фізична особа-підприємець II групи єдиною податку із зареєстрованими видами діяльності. В зв`язку з чим вважає, що контролюючим органом безпідставно, винесені вимоги про сплату боргу (недоїмки) щодо сплати заборгованості починаючи з четвертого кварталу 2018 року та до теперішнього часу по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як для платника, який проводить незалежну професійну діяльність адвоката, що призвело до подвійного оподаткування. Також позивачу нараховуються штрафні санкції за несвоєчасну оплату ЄСВ та пені, які він вимушений сплачувати. Зазначає, що він направляв запит до ГУ ДФС у Запорізькій області на отримання податкової консультації. У квітні 2019 року ним була отримана індивідуальна податкова консультація №2122/ІПК/08-01-13-02-11, в якій зазначено, що фізична особа - підприємець, яка одночасно проводить незалежну професійну діяльність, зобов`язана сплачувати єдиний внесок окремо за кожним видом діяльності незважаючи на наявність трудових відносин з роботодавцем. Вважає, що вищезазначені рішення та індивідуальна податкова консультація не відповідають вимогам чинного законодавства, є протиправними та підлягають скасуванню.

Ухвалою від 01.08.2019 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

13.08.2019 від позивача до суду надійшла заява на усунення недоліків позову.

В період з 12.08.2019 по 01.09.2019 суддя перебував у частині щорічної основної оплачуваної відпустки.

Ухвалою суду від 03.09.2019 відкрито загальне провадження в адміністративній справі №280/3661/19, підготовче засідання призначено на 26.09.2019.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 17.09.2019 за вх.№38721. У відзиві відповідач зазначив, що у випадку, якщо фізичні особи-підприємці одночасно провадять незалежну професійну діяльність, то вони сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної статтею 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» як фізична особа-підприємець, залежно від обраної системи оподаткування та як особа, яка провадять незалежну професійну діяльність. В зв`язку з чим позивачу були нараховані зобов`язання з єдиного внеску за період з 01.10.2018 по 30.04.2019, які ним були добровільно сплачені. В зв`язку з несвоєчасною сплатою зобов`язань з єдиного внеску прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 530,76 грн. (штрафні санкції - 489,18 грн., пеня - 41,58 грн.). Також вважає, що позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, оскільки не надано жодних змістовних обґрунтувань та належних доказів заподіяння йому моральної шкоди. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

25.09.2019 від позивача до суду надійшла заява про проведення підготовчого засідання 26.09.2019 та вирішення заяви про залучення третьої особи за його відсутності.

26.09.2019 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою від 26.09.2019 підготовче засідання було відкладено до 15.10.2019.

15.10.2019 від позивача надійшла уточнена позовна (вх.№42289) в якій він відмовився від стягнення моральної шкоди та просив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з підстав типової справи та зразкового рішення.

15.10.2019 від ОСОБА_1 надійшла заява про проведення судового засідання 15.10.2019 за його відсутності.

15.10.2019 від позивача надійшла заява про залишення без розгляду клопотання про залучення до участі у справі, в якості третьої особи Державної казначейської служби.

Протокольною ухвалою від 15.10.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 30.10.2019.

30.10.2019 від ОСОБА_1 надійшла заява про проведення судового засідання 30.10.2019 за його відсутності.

Протокольною ухвалою від 30.10.2019 в судовому засіданні була оголошена перерва до 11.11.2019.

04.11.2019 від ОСОБА_1 надійшла заява про проведення судового засідання 11.11.2019 за його відсутності.

11.11.2019 від відповідача надійшли письмові пояснення в яких зазначено, що ОСОБА_1 , звернувся до ГУ ДФС у Запорізькій області, із запитом щодо деяких питань обліку та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичною особою, яка провадить підприємницьку та одночасно незалежну професійну діяльність, і при цьому має основне місце роботи на підприємстві. ГУ ДФС у Запорізькій області, надано податкову консультацію від 13.05.2019 №2122/ІПК/08-01-13-02-11. В податковій консультації було зазначено, що фізична особа - підприємець, яка одночасно провадить незалежну професійну діяльність, зобов`язана сплачувати єдиний внесок окремо за кожним видом діяльності незважаючи на наявність трудових відносин з роботодавцем. Посилається на те, що надана платнику, індивідуальна податкова консультація, містить вичерпні відповіді на усі поставлені питання та повністю відповідає вимогам, визначеним положеннями ст. 52 Податкового кодексу України. В зв`язку з чим вважає, що дана позовна вимога є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.3 ст.243 та ст.250 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), у судовому засіданні 11.11.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом №454 про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого на підставі рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області від 29 грудня 2003 року №16. (а.с.20).

З 01.02.2017 позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, номер запису про державну реєстрацію 2 090581, основний вид діяльності - Діяльність у сфері права (КВЕД 69.10) та є платником єдиного податку. З 01 лютого 2017 року ОСОБА_1 знаходиться на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності та є платником єдиного податку II групи (номер взяття на облік 08/11-6505), що підтверджується витягом з реєстру платників Єдиного податку та відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.100-101).

ОСОБА_1 сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізична особа-підприємець.

11.02.2019 позивач подав до податкового органу 2 (два) звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік як фізична особа-підприємець та як самозайнята особа. Відповідно до таблиці 1. «Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ОСОБА_1 самостійно нарахував собі зобов`язання з єдиного внеску як фізична особа-підприємець та як самозайнята особа в сумі 9828,72 грн. та 2457,18 грн. відповідно.

В зв`язку з несвоєчасно сплатою позивачем сум єдиного внеску, відповідачем 15.05.2019 прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 530,76 грн. (штрафні санкції - 489,18 грн., пеня - 41,58 грн.), яке 17.05.2019 направлено рекомендованим листом «з повідомленням про вручення поштового відправлення» та отримано ОСОБА_1 особисто 20.05.2019, що підтверджується відміткою на повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.64).

Також, 17.04.2019 ОСОБА_1 , звернувся до ГУ ДФС у Запорізькій області із запитом на отримання податкової консультації в якому просив повідомити його щодо деяких питань обліку та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) фізичною особою, яка провадить підприємницьку та одночасно незалежну професійну діяльність, і при цьому має основне місце роботи на підприємстві. (а.с.25).

13.05.2019 ГУ ДФС у Запорізькій області надало позивачу індивідуальну податкову консультацію №2122/ІПК/08-01-13-02-11 (8452/14/08-01-13-02-11 від 13.05.2019), в якій зазначило, що фізична особа - підприємець, яка одночасно провадить незалежну професійну діяльність, зобов`язана сплачувати єдиний внесок окремо за кожним видом діяльності незважаючи на наявність трудових відносин з роботодавцем.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску органом доходів і зборів накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (п.2 частини одинадцятої ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Крім того, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (частина десята ст.25 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»). (а.с. 26-27).

Не погоджуючись з діями, рішенням та податковою консультацією відповідача, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Щодо правомірності та обгрунтованості роз`яснення деяких питань обліку та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, викладених в податковій консультації від 13.05.2019 №2122/ІПК/08-01-13-02-11.

За визначенням підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) (далі - ПК України) податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Підпунктом 14.1.1-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що адміністрування податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) та інших платежів відповідно до законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі - податків, зборів, платежів) - це сукупність рішень та процедур контролюючих органів і дій їх посадових осіб, що визначають інституційну структуру податкових та митних відносин, організовують ідентифікацію, облік платників податків і платників єдиного внеску та об`єктів оподаткування, забезпечують сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою податків, зборів, платежів відповідно до порядку, встановленого законом.

Відповідно до положень пунктів 52.1 - 52.5 статті 52 ПК України за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

За вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі.

Консультації надаються контролюючими органами.

Контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з тих питань, що належать до їх повноважень.

Згідно з пунктами 53.1 та 53.3 статті 53 ПК України не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.

Платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій або електронній формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Отже податкова консультація (індивідуальна) як допомога контролюючого органу надається платнику податків для правильності практичного застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акту з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності, має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому така консультація надана. При цьому, надаючи податкову консультацію, контролюючий орган не встановлює (змінює чи припиняє) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування.

Спірні правовідносини, щодо яких була надана індивідуальна податкова консультація, врегульовані: Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями, Основами законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженими Законом України від 14 січня 1998 року №16/98-ВР, Законом України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року №435, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за №460/26905, Порядком обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 листопада 2014 року №1162, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03 грудня 2014 року за №1553/26330 (далі - Порядок №1162), Положенням про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування зареєстрованим постановою Правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи позивач здійснює, як підприємницьку діяльність так і має право на зайняття незалежною професійною діяльністю (професійною діяльністю адвоката).

Згідно підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до пункту 65.1 статті 65 Податкового кодексу України, взяття на облік фізичних осіб - підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Згідно пункту 65.2 статті 65 Податкового кодексу України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

Тобто, Податковий кодекс України передбачає обов`язок самозайнятих осіб стати на облік у контролюючому органі. При цьому, такий обов`язок передбачено у разі коли особа здійснює підприємницьку діяльність, а також у разі, коли особа здійснює незалежну професійну діяльність.

Однак, необхідно зазначити, що контролюючий орган відмовляє у повторному взятті на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа. Такий обов`язок контролюючого органу передбачено п.п. 65.4.4 п.65.4 ст. 65 Податкового кодексу України.

Тобто, якщо особа взята на облік як самозайнята особа, яка здійснює підприємницьку діяльність, вона не повинна повторно ставати на облік та подавати документи як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Таким чином, податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Відповідно до пунктів 178.1, 178.2 статті 178 ПК України, особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

З аналізу зазначених положень законодавства вбачається, що адвокатська діяльність підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від отримання якої регулюється статтею 178 ПК України, лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

Разом з тим, відповідно до положень частини 4 пункту 6.7 Розділу VI Порядку обліків платників податків та зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1588 від 09 грудня 2011 року, якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08 липня 2010 року (далі- Закон №2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно пункту 4, пункту 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Суд зазначає, що законодавець розмежовує фізичних осіб-підприємців, та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, при цьому порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом №2464-VI не передбачений.

Облік платників єдиного внеску здійснюється відповідно до статті 5 Закону №2464-VI, зокрема відповідно до частини 3 статті 5 Закону №2464-VI взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою №1-ЄСВ згідно з додатком 1 до Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників затвердженого наказом Міністерства фінансів України №116 від 24 листопада 2014 року.

Суд зауважує, що оскільки позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, згідно Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», то до нього не можуть застосовуватись положення частини 3 статті 5 Закону №2464-VI.

Такі висновки суду підтверджуються також пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI, відповідно до яких єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок нараховується для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, базою нарахування є сума, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом України №2464-VI. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 перебуваючи на податковому обліку, як фізична особа-підприємець, на спрощеній системі оподаткування, повинен перебувати на податковому обліку як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, та вести єдиний податковий облік та сплату податків саме як фізична особа-підприємець, відповідно до зареєстрованих видів діяльності.

З положень Податкового кодексу України та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вбачається, що діяльність адвоката підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, а доходи, отримані від здійснення такої діяльності підлягають оподаткування згідно ст. 178 Податкового кодексу України лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

До того ж, слід зауважити, що Законом №2464-VI не передбачений порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

Суд наголошує, що одним з принципів податкового законодавства України є принцип презумпції добросовісності дій, рішень платника податків, у зв`язку з чим передбачається, що дії платників податків, які мають своїм результатом одержання податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться у податкових деклараціях, податкових накладних та інших первинних документах, є достовірними. Надання фіскальному (податковому) органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено належними та допустимими доказами, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена судом.

Такий підхід національного законодавства також узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції. Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, встановлено, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року. «Булвес`АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того. ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 2 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Також дана позиція суду підтверджується практикою Вищого адміністративного суду України, зокрема, постановою від 21.01.2016 року у справі №808/7758/13-а, в якій суд дійшов висновку, що особа, яка перебуває на обліку в органі державної податкової служби як фізична особа-підприємець не потребує додаткової реєстрації як самозайнята особа.

Також аналогічні висновки, щодо подвійного оподаткування, висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рішенні від 02 вересня 2019 року по зразковій справі №520/3939/19 (адміністративне провадження №Пз/9901/10/19).

Відповідно до ч.3 ст.291 КАС України При ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

За таких обставин вимоги щодо визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультацію відповідача від 13.05.2019 №2122/УПК/08-01-13-02-11, реєстраційний номер в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій 2122/УПК/08-01-13-02-11 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно дій відповідача щодо подвійного оподаткування та нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивачу, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.6.1 та п.6.2 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Платники єдиного внеску визначені в ст. 4 зазначеного Закону.

Відповідно до ст.4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є:

1) роботодавці:

підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту);

філії, представництва, інші відокремлені підрозділи підприємств, установ та організацій (у тому числі міжнародні), утворені відповідно до законодавства України, які мають окремий баланс і самостійно здійснюють розрахунки із застрахованими особами;

дипломатичні представництва і консульські установи іноземних держав, філії, представництва та інші відокремлені підрозділи іноземних підприємств, установ та організацій (у тому числі міжнародні), розташовані на території України;

підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб:

військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про військовий обов`язок і військову службу";

патронатних вихователів, батьків-вихователів дитячих будинків сімейного типу, прийомних батьків, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства;

осіб, які отримують допомогу по тимчасовій непрацездатності, перебувають у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами і отримують допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами;

осіб, які проходять строкову військову службу у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, Службі безпеки України та службу в органах і підрозділах цивільного захисту;

осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, усиновленні дитини;

одного з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, за дитиною, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючих працездатних осіб, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства;

інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції (у тому числі постійне представництво інвестора-нерезидента), що використовує працю фізичних осіб, найнятих на роботу в Україні на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем в Україні, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

4) фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

5) особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності;

5-1) члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах;

15) особи, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування;

16) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зовнішніх зносин, уповноважений орган центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, - за непрацюючого іншого з подружжя працівника дипломатичної служби, який перебуває за кордоном за місцем довготермінового відрядження такого працівника.

Позивач є платником єдиного внеску - фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування, тобто є платником єдиного внеску в розумінні пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI.

З підстав викладених вище суд приходить до висновку про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи-підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до ПФУ щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Проте в даному випадку позивач самостійно нарахував собі єдиний внесок, подавши 11.02.2019 до податкового органу 2 (два) звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік як фізична особа-підприємець та як самозайнята особа. Відповідно до таблиці 1. «Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ОСОБА_1 самостійно нарахував собі зобов`язання з єдиного внеску як фізична особа-підприємець та як самозайнята особа в сумі 9828,72 грн. та 2457,18 грн. відповідно.

За приписами п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до вимог п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Таким чином суд приходить до висновку про відсутність протиправних дії відповідача щодо подвійного оподаткування та нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивачу, як для платника, який проводить незалежну професійну діяльність.

Також відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення на користь позивача суми подвійного оподаткування ЄСВ як за самозайняту особу - адвоката у період з 01.01.2019 по 20.07.2019 у розмірі 8566,18 грн, оскільки, зазначену суму позивач самостійно собі нарахував, подавши звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, та в подальшому самостійно сплатив.

Стосовно вимоги про визнання протиправним та скасування рішення № відповідача від 15.05.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, суд зазначає наступне.

Згідно п.2 ст.6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Як встановлено з матеріалів справи, згідно інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 станом на 01.10.2018 у позивача існувала переплата по єдиному внеску в сумі 5,64 грн.

На підставі даних наданих позивачем було нараховано єдиний внесок за період з 01.10.2018 по 30.04.2019 в сумі - 7371,54 грн, в тому числі:

19.10.2018 в сумі 2457,18 грн за III кв. 2018 року (спрощена система оподаткування);

21.01.2019 в сумі 2457,18 грн за IV кв. 2018 року (спрощена система оподаткування);

21.01.2019 в сумі 2457,18 грн за жовтень - грудень 2018 року (незалежна професійна діяльність (адвокат)).

ОСОБА_1 сплачено єдиний внесок за період з 01.10.2018 по 30.04.2019 в сумі - 7920,00 грн, в тому числі:

08.10.2018 в сумі - 2460,00 грн;

16.01.2019 в сумі - 2460,00 грн;

07.02.2019 в сумі - 3000,00 грн.

Пункт 1 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI зобов`язує платників єдиного внеску, крім платників зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої ст.4 цього Закону, сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. При цьому, п. 12 статті 9 цього Закону встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом.

Стаття 25 Закону №2464-VI передбачає норму, згідно якої суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів, а саме: пункт 10 - на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу, а частина 2 пункту 11 - за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за формою згідно з додатком 12 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджену Наказом Міндоходів України від 20.04.2015 №449. Розрахунок здійснюється на підставі даних карток особових рахунків платників.

Таким чином, на підставі статті 25 Закону №2464-VI щодо позивача 15.05.2019 прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 530,76 грн (штрафні санкції - 489,18 грн, пеня - 41,58 грн), яке 17.05.2019 року направлено рекомендованим листом «з повідомленням про вручення поштового відправлення» та отримано платником особисто 20.05.2019.

В даному випадку податковим органом спірне рішення прийнято законно та обґрунтовано.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з заявлених позовних вимог, положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації, визнання протиправним та скасування рішення, стягнення грошових сум задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Головного управління ДФС у Запорізькій області від 13.05.2019 №2122/УПК/08-01-13-02-11 (8452/14/08-01-13-02-11 від 13.05.2019).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено 19.12.2019.

Суддя Р.В. Кисіль