Справа № 480/2590/19
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 р.Справа № 480/2590/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Зеленського В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

представника позивача: Алфімова В.В.

представника третьої особи: Менька Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, м. Суми, повний текст складено 08.10.19 року по справі № 480/2590/19

за позовом ОСОБА_1

до Державної архітектурно-будівельної інспекції України

третя особа: ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування припису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - ДАБІ України, відповідач), третя особа: ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), в якій просила суд визнати протиправним та скасувати припис УДАБІ у Сумській області від 03.06.2019 про усунення порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил шляхом введення в експлуатацію господарської будівлі по АДРЕСА_1 .

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 р. у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 р. та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що покладений судом першої інстанції в основу оскаржуваного рішення висновок про недоведеність ОСОБА_1 порушення відповідачем внаслідок прийняття оскаржуваного припису її прав та охоронюваних законом інтересів, суперечить фактичним обставинам справи, рішенню Конституційного Суду України у справі №1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 01.12.2004 року та вимогам ст.ст. 3, 19, 50, 55 Конституції України, ст.ст. 293, 376 Цивільного кодексу України, ст.ст. 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", ст.ст. 5, 90, 242 Кодексу адміністративного судочинства України і є незаконним та необґрунтованим.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, вважає її доводи безпідставними, а рішення суду першої інстанції повністю законним та обґрунтованим, з підстав, наведених у судовому рішенні. Просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 р. - без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце слухання справи.

Також, відзив на апеляційну скаргу подала третя особа - ОСОБА_2 , в якому вважає її доводи безпідставними та просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 р. - скасувати та закрити провадження у справі через наявність, в даному випадку, спору про право.

В судовому засіданні представник третьої особи підтримав свої вимоги, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та третьої особи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 14), на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.11.1990 (а.с. 9), договору дарування від 03.01.1991 (а.с. 10-11), договору дарування від 17.07.2009 (а.с. 12) ОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 50, 52), на підставі договорів купівлі-продажу від 25.12.2013 (а.с. 49, 51) ОСОБА_2 належать на праві приватної власності земельна ділянка та житловий будинок з надвірними будівлями: "п/д" - підвал, "а" - прибудова, "ґ-к " - ґанок , "Б" - сарай, "В" - сарай, "п/г" - погріб, "У" - вбиральна, № б/н - огорожа, за адресою: АДРЕСА_1

У зв`язку з тим, що цегляний цоколь сараю з часом зруйнувався, в серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача з повідомленням про початок виконання будівельних робіт: реконструкція сараю з погребом (а.с. 65, 66).

В свою чергу, ОСОБА_1 надіслала до відповідача заяву, в якій просила вжити відповідні заходи реагування для усунення ОСОБА_2 порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, допущених при самочинному будівництві господарської будівлі чи споруди, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на відстані 2 метрів від належного позивачу на праві власності житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

21.11.2018 УДАБІ у Сумській області проведено позапланову перевірку щодо дотримання вимог законодавства під час виконання реконструкції сараю, за результатами якої складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено припис від 21.11.2018 № 426, яким зобов`язано ОСОБА_2 зупинити виконання будівельних робіт до моменту приведення об`єкта відповідно до норм та вимог Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466. Крім того, постановою УДАБІ у Сумській області від 26.11.2018 № 135 на ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі 4250 грн. за правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 96 КУпАП.

03.06.2019 відповідач провів позапланову перевірку об`єкта "Будівництво господарської будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , якою встановлено, що будівельні роботи на об`єкті з 23.11.2018 не виконувались. Вимоги припису від 21.11.2018 № 426 виконано частково, а саме: виконано зупинення будівельних робіт. У той же час, вимоги щодо усунення порушень - не виконано.

За результатом цієї перевірки відповідач виніс повторний припис від 03.06.2019 про усунення порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил № 244 (а.с. 42), яким зобов`язав ОСОБА_2 усунути порушення шляхом введення в експлуатацію господарської будівлі по АДРЕСА_1 , керуючись п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461, в термін до 03.08.2019. У разі невиконання п. 1 вжити інші заходи щодо усунення порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил в термін до 03.08.2019.

На виконання припису від 03.06.2019 ОСОБА_2 звернувся до КП "Роменське міжрайонне МБТІ", яке 08.08.2019 виготовило технічний паспорт на будинок з урахуванням реконструкції сараю.

ОСОБА_1 , вважаючи припис відповідача від 03.06.2019 таким, що порушує її права та охоронювані законом інтереси в сфері публічно-правових відносин, звернулась до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача в судовому засіданні не зміг зазначити, чим саме оскаржуваний припис відповідача порушує права позивача. Докази того, що вказаний припис порушує права, свободи або законні інтереси позивача також до суду не надано.

Отже, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку, що правовідносини, з приводу яких виник спір, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановлений законом".

Отже, поняття "суд, встановлений законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини другої статті 55 Конституції України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Вжитий у Кодексі адміністративного судочинства України термін "суб`єкт владних повноважень" означає: орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Водночас, при визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого суб`єкт публічного права звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача, аніж розмежування юрисдикції виключно на підставі участі у спорі суб`єкта владних повноважень.

При цьому, визначальною ознакою приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового інтересу.

Оспорювані або невизнані майнові права та інтереси підлягають захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення такого права або інтересу призвели дії суб`єкта владних повноважень при виконанні ним владних управлінських функцій.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вбачається з встановлених судом першої інстанції обставин справи та наведених у позовних вимогах та в апеляційній скарзі доводів, позивачка оскаржує рішення суб`єкта владних повноважень, яке фактично стосується права власності третьої особи на реконструйований об`єкт нерухомого майна, саме з підстави незгоди з фактом набуття відповідного права третьою особою на реконструкцію такого майна відповідно до наявних у позивачки документів.

В даному випадку виник спір про право, а саме права власності третьої особи на реконструйований об`єкт нерухомого майна, набуте на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 08.2018р.

Підставою для винесення припису слугував встановлений відповідачем під час перевірки 3-ї особи - ОСОБА_2 факт наведення недостовірних даних в повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 08.2018р.

Таким чином, спірний припис від 03.06.2019, який винесено суб`єктом владних повноважень, про усунення порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил № 244, яким зобов`язано ОСОБА_2 усунути порушення шляхом введення в експлуатацію господарської будівлі по АДРЕСА_1 , керуючись п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461, в термін до 03.08.2019, породжує права та обов`язки тільки для суб`єкта, якому він адресований, тобто для замовника відповідної реконструкції.

За таких обставин, цей спір стосується не стільки правомірності дій суб`єкта владних повноважень щодо винесення припису, скільки правомірності здійснення третьою особою реконструкції сараю з погребом, що створює перешкоди позивачці у користуванні її житловим будинком з відповідними господарськими будівлями та спорудами.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що спір у цій справі стосується захисту майнових інтересів, тобто існує спір про право, а тому обраний позивачкою спосіб захисту не призведе до відновлення її порушених прав.

Таким чином, спір у цій справі має приватноправовий характер, що унеможливлює розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Спір у цій справі стосується захисту майнових інтересів, тому, з урахуванням суб`єктного складу, має бути вирішений за правилами цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція щодо питань предметної юрисдикції у подібних правовідносинах викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 816/421/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 816/616/17, від 5 грудня 2018 року у справі № 804/3091/18, від 20 вересня 2018 року у справі № 813/1076/17, від 16 січня 2019 року у справі № 815/1121/17, від 13 листопада 2019 року у справі № 522/6794/15-а.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини справи та при ухваленні рішення допустив порушення норм матеріального та процесуального права, помилково розглянувши даний спір в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.

У контексті наведеного, колегією суддів враховується, що відповідно до абз. 2 ст. 319 КАС України, порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного, оцінка доводам апеляційної скарги щодо правомірності та підстав оскарження рішення не надавалася.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 року по справі № 480/2590/19 скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування припису закрити.

Роз`яснити, що даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді І.С. Чалий В.В. Зеленський
Повний текст постанови складено 19.12.2019 року