Справа № 160/9832/19
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2019 року Справа № 160/9832/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Неклеса О.М., одноособово розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання нечинною відповіді, зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), в якому позивач з врахуванням уточнень просить:
- визнати нечинним відповідь Головного Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області, вихідний №1355/03.12.11 від 06.09.2019 року.
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію у зв`язку з втратою годувальника із дня звернення до суду.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22.09.2009 р. (справа №2-о-164-2009 року) встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом однією сім`єю та дохід ОСОБА_2 , був основним джерелом існування. Зазначений факт, як зазначено у наведеному рішенні суду, був потрібен для призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, стороною по справі було Управління Пенсійного Фонду України, яке заперечень не надало, рішення не оскаржило, тож фактично з ним погодилось та воно набрало законної сили 02.10.2009 року. Фактично відповідач погодився із порушенням прав ОСОБА_1 та не заперечував щодо спору, права призначення пенсії станом на час розгляду справи - 2009 рік. Тож позивач вважає, що відповідач в 2009 році, згідно цивільної справи №2-о-164-2009 року, що розглядалась в Жовтневому районному суді Кривого Рогу, погодився з позовом визнавши право ОСОБА_1 на призначення пенсії по втраті годувальника, як дружині померлого. На теперішній час відповідач істотно погіршуючи становище позивача, порушуючи дію закону у часі - відмовляє у призначені пенсії по втраті годувальника. Позивач зауважив, що оскаржувана відповідь повинна бути визнана нечинною, оскільки відповідачем протиправно було відмовлено у призначені пенсії з посиланням на ті обставини, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без укладення шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Протиправність прийнятого рішення підтверджується тим, що обставини проживання позивача та померлого ОСОБА_2 , на день його смерті однією сім`єю встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили і є підставою для застосування до позивача положень законодавства України, як для дружини померлого ОСОБА_2 . Крім того, вважає, що вимоги в частині зобов`язання відповідача призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію у зв`язку з втратою годувальника також підлягають задоволенню, оскільки відмовляючи позивачу у призначені пенсії УПФ України в Дніпропетровській області у своєму рішенні зазначило для цього лише одну підставу - відсутність у позивача та ОСОБА_2 , прав та обов`язків подружжя, що суперечить рішенню суду та підстав позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 року відкрито провадження по справі за вищезазначеним позовом та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
28 листопада 2019 року від ОСОБА_1 на адресу суду надійшло клопотання, в якому позивач просить проводити розгляд справи за позовом за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, а також клопотання про виклик та допит свідка - ОСОБА_3 .
Ухвалами Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року в задоволенні наданих позивачем клопотань було відмовлено.

25.11.2019 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав. Статтею 36 Закону № 1058-IVпередбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Перелік непрацездатних членів сім`ї, яким може бути призначена пенсія у зв`язку із втратою годувальника, є вичерпним. Вони не містять правил, згідно з якими до непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника можна відносити осіб за іншими критеріями (ознаками) визначення поняття сім`ї, як-от спільне проживання і ведення господарства, спільний побут, набуття характерних взаємних прав та обов`язків. Жінка та чоловік, які на час смерті померлого годувальника проживали однією сім`єю без шлюбу та/або утримували один одного, не є подружжям, і після смерті того з них, хто за життя утримував другого, той, хто залишився жити, не набуває права на призначення йому пенсійних виплат у зв`язку із втратою годувальника. Встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує і не може легітимізувати (узаконити) правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки за законом подружжя утворюється не від тривалості чи стійкості взаємин, а після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Таким чином, відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в призначенні позивачці пенсії у зв`язку з втратою годувальника є обґрунтованою і правомірною, такою, що відповідає встановленим нормам чинного законодавства.

17 грудня 2019 року шляхом електронного зв`язку на адресу суду надійшли додаткові пояснення позивача.

18 грудня 2019 року від позивача шляхом електронного зв`язку на адресу суду надійшли додаткові докази по справі.

Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 11 січня 2004 року по 26 лютого 2009 року ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Тернівським відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської область, актовий запис. №311.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.09.2009 року у справі №2-о-164-2009 р. встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 11 січня 2004 року по 26 лютого 2009 року (день смерті ОСОБА_2 ).

Вищезазначене рішення набрало законної сили 02 жовтня 2009 року.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 22.08.2019 року отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно з протоколом призначення від 24.09.2019року.

29.08.2019 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, як дружині, яка досягла пенсійного віку, за померлого чоловіка ОСОБА_2 , відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатом розгляду заяви та доданих документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовлено позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника, оскільки ОСОБА_1 не була на день смерті ОСОБА_2 його дружиною, факт сумісного проживання не вважається шлюбом, про що було повідомлено у листі від 06.09.2019 р. №1355/03.12.11.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови у призначенні пенсії по втраті годувальника та відповіддю Головного Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області вихідний №1355/03.12.11 від 06.09.2019 року, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Базовим нормативно-правовим актом, який визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, є Закон України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Частинами 1 та 2 статті 5 Закону № 1058-IV визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим законом визначаються, зокрема, коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону № 1058-IV види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

За пунктом 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно із положеннями абзацу 22статті 1 Закону № 1058-IVяк пенсії розуміють щомісячні регулярні пенсійні грошові виплати, які отримують фізичні особи (або члени сім`ї) від держави та спеціальних фондів після досягнення пенсійного віку, в разі інвалідності чи втрати годувальника.

Відповідно до пункту 3 частини 1статті 9 Закону № 1058-IVодним із видів пенсійних виплат є пенсія у зв`язку із втратою годувальника.

Статтею 36 зазначеного Закону встановлено, що пенсія у зв`язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Згідно з частиною 2 цієї статті непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

У цій статті визначені умови, за яких членам сім`ї, зазначеним у її другій частині, призначається пенсія у зв`язку із втратою годувальника, а також закріплено право та умови отримання цієї виплати усиновленими дітьми, пасинками та падчерками, неповнолітніми дітьми, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, в разі їх усиновлення.

Зі змісту цих норм вбачається, що перелік непрацездатних членів сім`ї, яким може бути призначена пенсія у зв`язку із втратою годувальника, є по осібним і вичерпним. Вони не містять правил, згідно з якими до непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника можна відносити осіб за іншими критеріями (ознаками) визначення поняття сім`ї, прикладом якого є спільне проживання і ведення господарства, спільний побут, набуття характерних взаємних прав та обов`язків.

Вжиті в Законі №1058-IV поняття «чоловік» та «дружина» позначають одного з подружжя.

За статтею 21 Сімейного кодексу України чоловік та жінка набувають статусу подружжя тільки на підставі шлюбу - добровільного сімейного союзу жінки та чоловіка, зареєстрованого в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя

Згідно зі статтею 36 Сімейного кодексу України саме шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

У повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік проживають разом, ведуть спільне господарство, разом виховують дітей, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, але при цьому вони не перебувають у шлюбі. В окремих сферах правовідносин (житлових, цивільно-майнових, сімейних, трудових та інших) такі відносини можуть підпадати під поняття сім`ї, а її учасники визнаватися членами сім`ї, яким з огляду на об`єктивну відмінність їх змісту у відповідних галузях законодавства надаються або не надаються (обмежуються) відповідні права та обов`язки. Ззовні такі відносини подібні до шлюбних, однак попри цю схожість, вони не ототожнюються з ними. Жінка та чоловік, які перебувають у фактичних шлюбних стосунках, за певних унормованих правовідносин можуть вважатися членами сім`ї, що не є рівнозначним поняттю «подружжя», позаяк саме цим терміном законодавець персоніфікує чоловіка та жінку (подружжя) як суб`єктів правовідносин, що склалися між ними внаслідок реєстрації шлюбу.

У законодавстві про пенсійне забезпечення імперативно визначено, що право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, з-поміж інших категорій осіб, мають одне з подружжя - чоловік чи дружина, до яких жінка чи чоловік, які разом проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не належать.

Судом встановлено, що з 11 січня 2004 року по 26 лютого 2009 року ОСОБА_1 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 .

Цей факт за рішенням суду в порядку, передбаченому пунктом 5 частини 1 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України (в редакцій чинній на момент прийняття рішення), було визнано таким, що має юридичне значення для вирішення питання про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

У розумінні пункту 1 частини 2 статті 36 Закону № 1058-IV право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника мають чоловік або дружина, які перебували в зареєстрованому шлюбі. Жінка або чоловік, які на час смерті померлого годувальника проживали з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу та/або утримували один одного, не є подружжям, а тому не набувають права на призначення пенсійних виплат у зв`язку із втратою годувальника.

Встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки статус «подружжя» чоловік та жінка набувають тільки в разі реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція зі спірного питання висловлена у постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 року по справі №21-615а14 та у постанові Верховного Суду від 31.10.2019 року по справі №461/3169/17.

Доказів реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в державному органі реєстрації актів цивільного стану, у встановленому законом порядку, позивачем суду не надано, що свідчить про відсутність у позивача права на призначення пенсії у разі втрати годувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у ході розгляду справи відповідачем доведено правомірність дій та оскаржуваної відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника, та судом встановлено, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, порушень прав позивача не допускав, що свідчить про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову .

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 72, 77, 241, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) про визнання нечинною відповіді, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 21 грудня 2019 року.

Суддя О.М. Неклеса