Справа № 160/12483/19
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

16 грудня 2019 року Справа 160/12483/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Горбалінський В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Першого заступника начальника управління Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Сала Дмитра Володимировича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Першого заступника начальника управління Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Сала Дмитра Володимировича, в якому просить:

- припинити зараз та в майбутньому дії відповідача, які порушують права, як людини та громадянина України та законні інтереси;

- визнати дії відповідача, як пряме порушення норм, встановлених Конституцією України та законодавством України та міжнародними договорами;

- відновити становище, яке існувало до порушення прав та основних свобод;

- враховуючи, ту обставину, що позивач очікує етапування у м. Дніпро для участі у судовій справі Красногвардійського суда м. Дніпро, справа №173/305/17, зараз та на майбутнє зобов`язати відповідача не поміщати до підвалу карцера Дніпровської установи виконання покарань №4, 49006, м. Дніпро, вул. Надії Алексеєнко, буд. 80;

- визнати утримання у камері №16 з 10.06.2019 року по 23.07.2019 року у Дніпровській установі виконання покарань №4 м. Дніпро - 34 дні, як такі, що є тортурами, жорстокими, нелюдяними та такими, що принижують гідність своїм поводженням та покаранням;

- прийняти судове рішення, яким прийняти міри щодо забезпечення позову у порядку 117 КАС України, враховуючи, що відповідач є суб`єктом владних повноважень, враховуючи очевидну небезпеку спричинення шкоди правам, свободам, інтересам та здоров`ю до прийняття рішення суду;

- для реалізації права на захист, викликати адвоката із вторинної безоплатної правової допомоги при розгляді даного позову у суді;

- реалізувати право на доступ до правосуддя - безпосередню (особисту) участь у судовому засіданні в порядку ст. 336 ч.2 КПК України.

Відповідно до п.п. 1, 3 та 6 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України, та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю;

7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян;

8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян;

9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України.

Обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Згідно приписів статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються, зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Як вбачається зі змісту прохальної частини позовної заяви позивачем заявлено вимогу про відновлення становища позивача, яке існувало до порушення прав та основних свобод.

Проаналізувавши означену вище вимогу, суд зазначає про невизначеність такої позовної вимоги, оскільки остання не містить чіткого визначення, яке саме становище позивача слід відновити та в чому полягало порушення прав та основних свобод позивача, яке вплинуло на його становище.

Щодо вимоги позивача про визнання його утримання у камері №16 з 10.06.2019 року по 23.07.2019 року у Дніпровській установі виконання покарань №4 м. Дніпро - 34 дні, як такі, що є тортурами, жорстокими, нелюдяними та такими, що принижують гідність своїм поводженням та покаранням, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Зокрема, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.3 ст.21 КАС України, якщо справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) - місцевому загальному суду як адміністративному суду, таку справу розглядає окружний адміністративний суд.

Таким чином, окружним адміністративним судом може бути розглянута справа якщо одна із вимог підсудна вказаному суду, а інша лише місцевому загальному суду як адміністративному суду. Будь-яких виключних випадків положеннями КАС України не передбачено, зокрема не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (ч.6 ст.21 КАС України).

Суд вказує, що встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян врегульовано нормами цивільного процесуального законодавства.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 256 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення, зокрема встановлення факту батьківства, володіння будинком на праві власності тощо.

Згідно зі ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Оскільки, позивач звернувся до суду з позовом в якому частина вимог щодо встановлення факту, який має юридичне значення не стосується захисту прав і свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, тому позов в цій частині не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, беручи до уваги викладене, суд зазначає, що позовна вимога щодо встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, відповідно повинна розглядатись судом у порядку цивільного судочинства. При цьому, суд звертає увагу позивача на тому, що вказана вимога відповідно до ч.3 ст. 21 КАС України не може бути розглянута окружним адміністративним судом, оскільки підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства, а не місцевим загальним судом, як адміністративним.

Щодо вимоги позивача про прийняття судового рішення, яким необхідно прийняти міри щодо забезпечення позову у порядку 117 КАС України, враховуючи, що відповідач є суб`єктом владних повноважень, враховуючи очевидну небезпеку спричинення шкоди моїм правам, свободам, інтересам та здоров`ю до прийняття рішення суду, суд зазначає про таке.

Так, судом встановлено, що у відповідності до ч. 1 ст. 150, п. 5 ч. 1 ст. 151 КАС України позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову у зв`язку із небезпекою спричинення шкоди його правам, свободам, інтересам та здоров`ю.

Після одержання заяви про забезпечення позову, суд з`ясовує, чи вона відповідає вимогам, які передбачені статтею 152 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити: 1) найменування суду; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності; або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 153 КАС України, заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Проте, судом встановлено, що позивач, звертаючись із вимогами про забезпечення позову, не виклав обґрунтування необхідності забезпечення позову та захід (заходи) забезпечення позову, які належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Суд зазначає, що відповідно до ч.7 ст.154 КАС України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, на підставі вищевикладеного та зважаючи на той факт, що позивачем не дотримано порядку подання заяви про забезпечення позову, визначеного ст.152 КАС України, суд вважає за необхідне таку заяву повернути позивачу без розгляду.

Щодо клопотання позивача про реалізацію права на захист, шляхом виклику адвоката із вторинної безоплатної правової допомоги при розгляді даного позову у суді та клопотання щодо реалізації права на доступ до правосуддя - безпосередню (особисту) участь у судовому засіданні в порядку ст. 336 ч.2 КПК України, слід зазначити, що враховуючи положення та приписи Кодексу адміністративного судочинства України означені вимоги не можуть бути вирішені у порядку та у спосіб визначений чинним законодавством безпосередньо окружними адміністративними судами.

Дослідивши обставини та зміст позовної зави, проаналізувавши вказані норми, суд зазначає, що в позовній заяві відсутній зміст позовних вимог, визначений відповідно до положень ст. 5 та ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, як встановлено судом, позивачем не дотримано положень ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки зі зміст позову та позовних вимог не вбачається обґрунтувань щодо протиправності дій відповідача, а доводи позивача обмежується лише посиланнями на норми законодавства.

Так, гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим.

Отже, таке порушення прав має бути реальним і стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Для усунення зазначених вище недоліків позовної заяви, позивачеві потрібно подати до суду позовну заяву, привівши її у відповідність до вимог Кодексу адміністративного судочинства України в частині визначення змісту позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків шляхом подання до суду позовної заяви, оформленої з урахуванням вищезазначених вимог та з приєднанням належних доказів на підтвердження викладених у ній обставин, а також з наданням копій у відповідній кількості для направлення відповідачу (відповідачам).

Керуючись ст. ст. 160, 161, ч. 1 ст. 171, ч. 1 ст. 169, ст. 243, ст. 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №160/12483/19 - повернути без розгляду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Першого заступника начальника управління Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Сала Дмитра Володимировича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Встановити позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Визначені недоліки позовної заяви позивачу усунути шляхом надання суду:

- позовної заяви, оформленої з урахуванням вищезазначених вимог та з приєднанням належних доказів на підтвердження викладених у ній обставин, а також з наданням копій у відповідній кількості для направлення відповідачу (відповідачам).

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно направити на адресу позивача.

Роз`яснити позивачу, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала про залишення позовної заяви без руху оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Горбалінський