Справа № 216/5492/19
Суддя: Прасолов В. М.
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 216/5492/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 листопада 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Улятовській М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону №1 Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Веретельник Анастасії Андріївни про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, закриття справи, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом 5 вересня 2019 року, в якому просить суд: постанову серії ЕАВ № 1449076 від 23 серпня 2019 року по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. визнати незаконною та скасувати на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позову зазначає наступне. Постановою серії ЕАВ №1449076 від 23 серпня 2019 року, винесеною поліцейським ПП Веретельник А.А. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Час скоєння правопорушення - 23 серпня 2019 року о 20.36 год., при цьому час розгляду справи вказаний 20.54 год. Час закінчення складання постанови, а також надання для ознайомлення та підпису (у разі згоди з постановою) взагалі не вказано. На переконання позивача, з огляду на фактичні обставини справи, дії відповідача по складанню оскаржуваної постанови є незаконними та такими, що не можуть бути доказом скоєння ним правопорушення з наступних підстав. Щодо фактичних обставин справи. Так, 23 серпня 2019 року приблизно о 20.36 год. позивач дійсно керував автомобілем марки Volkswagen Transporter, р/н НОМЕР_1 , по вул. Свято-Миколаївська в м. Кривому Розі, де був зупинений поліцейський за начебто проїзд на забороняючий рух сигнал світлофора, чим порушив п. 16.6 ПДР України (порушення умов повороту /розвороту при зеленому сигналі основного світлофора). При цьому поліцейський після зупинки навіть не представився, а одразу почав звинувачувати його у тому, що він насправді не скоював, не надав жодного доказу правопорушення, а саме ненадання переваги у русі зустрічному транспорту, проте якому транспорту він начебто не надав перевагу у русі поліцейський не повідомив, хоча по закону повинен був надати відеозапис з фіксацією порушення. Тому за відсутності свідків чи потерпілих, які б дали свої свідчення чи пояснення, оскаржувана постанова мала б юридичну силу доказу. Наразі касовий чек у вигляді постанови без належних та допустимих доказів, які обов`язково повинні бути доданими не може бути доказом в суді та підлягає обов`язковому скасуванню. На переконання позивача, звинувачення інспектора у скоєнні адміністративного правопорушення є безпідставним, а оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону. При винесенні постанови були грубо порушені його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, а саме: особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право, зокрема, знайомитись з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватись юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто, чи за дорученням; оскаржити постанову по справі мати інші права передбачені ст.63 Конституції України. Цих прав він взагалі був позбавлений. Як передбачено ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні; ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, іншими документами; обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу. При цьому, ч.3 ст.6 КАС України визначено, що звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які стосуються інтересів конкретної особи, вирішуються адміністративними судами за місцем проживання (перебування знаходження) позивача. Відповідно до ч.ч.2-6 ст.71 КАС України, яка встановлює презумпцію вин суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються відповідають дійсності і доки відповідач не спростує їх без перекладання судових засідань та надасть насправді суду усі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі не затягуючи судового розгляду. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок довести правомірність свого рішення або своєї бездіяльності, посилаючись на докази, а також спростувати наші твердження про порушення прав та інтересів позивача. Ця презумпція значно посилює відповідальність суб`єкта владних повноважень при допущенні порушення прав або учиненні бездіяльності. Виходячи з того, що суд не може ухвалювати свої рішення на основі припущень, особа, яка стверджує у справі про певну обставину, має довести це відповідними доказами. Пояснення, роз`яснення, заяви, клопотання таких суб`єктів повинні бути належним чином обґрунтувані, а суд дотримуватись законності в контексті адміністративного судочинства, який вимагає, щоб суд розглядав і вирішував справи відповідно до ч.2 ст.6 Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Враховуючи вищевикладене, вважає постанову ЕАВ №1449076 від 23 серпня 2019 року незаконною, винесеною з грубим порушенням адміністративно-процесуального законодавства, та такою, що дає законні підстави закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення згідно ч.1 ст.247 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи суду не надав. При цьому 25 листопада 2019 року через канцелярію суду подав клопотання про закриття провадження по справі на підставі п.7 ст.247 ЦПК України у зв`язку із закінченням визначеного ст.38 КУпАП строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідачка - інспектор Веретельник А.А. в судові засідання не прибула, будучи повідомленою належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до позиції, викладеної у відзиві на позов, зазначила, що заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , вважає винесену нею постанову законною. Свої заперечення мотивувала наступним. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пункт 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Відповідно до п.16.6 ПДР України, повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч. Так, поліцейським ОСОБА_2 , під час патрулювання 23 серпня 2019 року було помічено, що у м. Кривому Розі, водій ОСОБА_1 , як з`ясувалося після зупинки, керуючи автомобілем марки Volkswagen Transporter, р/н НОМЕР_1 , на перехресті вул. Свято-Миколаївська та пр-ту Поштовий в м. Кривому Розі не надав перевагу в русі, чим порушив п.16.6 ПДР України. Даний транспортний засіб було зупинено з дотриманням ПДР України. Згідно зі ст.251 КУпАП, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються постановою про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Відповідно до ст.252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Як слідує зі ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Після того, як було даний транспортний засіб зупинено, відповідачка підійшла до позивача, представилася згідно з п.3 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», після чого згідно з п. 1.1 та п.2 ст.35 Закону України "Про Національну поліцію" повідомила про ведення відеофіксації та назвала причину зупинки. Після чого попросила позивача пред`явити посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб. Переконавшись, що вимоги ст. 278 КУпАП виконані, перейшла до розгляду справи. Зачитала позивачу його права, зазначені у ч.1 ст. 268 КУпАП та ст.63 Конституції України. Після з`ясування усіх фактичних даних нею було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. За результатами розгляду адміністративної справи та з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, нею було законно та обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства до позивача застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 425 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1449076 від 23 серпня 2019 року, відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Постанова по справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.285 КУпАП оголошується негайно після закінчення розгляду адміністративної справи. Позивачу було роз`яснено його права, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст.ст.287-289 КУпАП, що підтверджується записом з нагрудного відеореєстратора патрульного поліцейського. Зазначила, що не погоджується з твердженням позивача щодо того, що вона не склала протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ч.5 ст.258 КУпАП: «якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення». Тому складати протокол вона не повинна була та не мала на це повноважень з огляду на характер вчиненого позивачем правопорушення. Щодо позовних вимог в частині визнання її дій незаконними, відповідачка зазначила, що відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Виходячи з вищевикладеного суд не має законних підстав визнавати дії відповідачки незаконними.

Щодо твердження позивача, що ним не було вчинено адміністративного правопорушення, за яке його в подальшому було притягнуто до відповідальності відповідачка зазначила, що на відеозаписі з автомобільного відеореєстратора поліцейського, який був доказом при розгляді справи позивача та котрий додається до відзиву на DVD-диску, чітко вбачається як позивач вчиняє порушення п.16.6 ПДР України, не надаючи дорого автомобілю та котрий через дії позивача зменшив швидкість та зупинився. Наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у відповідачки як посадової особи Національної поліції, повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказі, висновків експертів. Згідно зі ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Отже, відповідачка вважає, що нею винесено постанову згідно ст. 58 КУпАП, яка встановлює загальні правила накладення стягнення про адміністративні правопорушення, а також ст.33 КУпАП, у якій зазначено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. Жодних переконливих підстав своєї невинуватості позивачем не надано. По суті, позивач спотворює дійсні обставини справи з метою ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а тому його вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

З огляду на характер спору, визначені процесуальні строки розгляду справи та не заявлення сторонами про свою участь в судовому засіданні, суд вважає за можливе справу розглянути за їх відсутності.

Під час розгляду справи судом досліджені наступні докази: постанова про притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.4), диск DVD-R з 4 фрагментами відеозаписів (а.с.28).

Відповідно до ст.73 КАС України, суд вважає належними доказами постанову, диск з фрагментами відеозаписів, так як вони стосуються факту притягнення позивача до адміністративної відповідальності, накладення адміністративного стягнення та мають відношення до справи.

З огляду на те, що в силу п.9 ч.1 ст.31 та ст.40 Закону України «Про національну поліцію» відеоспостереження за дотриманням позивачем ПДР України інспектором ПП зафіксовано у встановленому законом порядку, про його здійснення позивача попереджено (фрагменту запису № «….1613»), суд визнає його як належний та допустимий доказ.

Відповідно до ст.74 КАС України, суд вважає допустимими доказами постанову, диск з фрагментами відеозаписів, які одержані з дотриманням вимог КАС України.

Згідно зі ст.75 КАС України, постанову, диск з фрагментами відеозаписів суд вважає достовірними доказами.

На підставі ст. 6 КАС України, оцінивши безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає їх достатніми для встановлення наступних обставин. При цьому суд керується вимогами ст.77 ч.2 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

23 серпня 2019 року приблизно о 20.36 год. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Volkswagen Transporter, р/н НОМЕР_1 , по автодорозі вул. Свято-Миколаївська біля буд.61 в м. Кривому Розі. Під час виконання маневру розвороту на автодорозі вул. Свято-Миколаївська в районі перехрестя з пр-т. Поштовим в м. Кривому Розі на зелений сигнал світлофору водій автомобіля марки Volkswagen Transporter, р/н НОМЕР_1 , не надав перевагу в русі автомобілю, що рухався по головній дорозі, чим створив перешкоду для його руху та змусив водія застосувати гальмування аби уникнути зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_1 . Вказані обставини встановлено судом на підставі змісту відеозапису, позову та визнано відповідачем,

23 серпня 2019 року о 20.54 год. інспектором Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП Веретельник А.А. винесено постанову серії ЕАВ №1449076 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, із накладенням штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.4). Вказані обставини встановлено судом на підставі постанови, позову та визнано відповідачем

Винесення оскаржуваної позивачем постанови мотивовано тим, що 23 серпня 2019 року приблизно о 20.36 год. водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки Volkswagen Transporter, р/н НОМЕР_1 , по автодорозі вул. Свято-Миколаївська біля буд.61 в м. Кривому Розі, не надав перевагу у русі зустрічному транспорту на перехресті вул. Свято-Миколаївська та пр-ту Поштового в м. Кривому Розі, чим порушив п.16.6 ПДР України (порушення водіями транспортних засобів умов повороту / розвороту при зеленому сигналі основного світлофору).

Судом встановлено, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення інспектором ПП як уповноваженою посадовою особою органу поліції, що не суперечить ст.276 КУпАП, з роз`ясненням ОСОБА_1 як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, його прав, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, що підтверджується підписом позивача в постанові про адміністративне правопорушення та відеозаписом.

При вирішенні справи, суд застосовує норми права, які передбачені Конституцією України, КАС України, КУпАП, ПДР України.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до ч.2 ст.22 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.213, ст.ст.222, 258 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбачених ст.122 КУпАП в порядку скороченого провадження, тобто без складання протоколу про адміністративне правопорушення з винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення за результатами її розгляду на місці вчинення правопорушення.

Таким чином, з огляду на скорочений порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд яких здійснюється на місці вчинення правопорушення, під час винесення оскаржуваної постанови відповідач мав право винести постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення, навіть у випадку незгоди особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з допущенним порушенням, а відтак доводи позивача в цій частині суд вважає безпідставними.

Згідно зі ст.245 КУАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.251 КУАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як встановлено ст.280 КУпАП, предмет доказування у справі про адміністративні правопорушення становлять обставини, що підлягають з`ясуванню у справі про адміністративне правопорушення, а саме: наявність події адміністративного правопорушення; особа, яка вчинила протиправні дії (бездіяльність), за якими нормами КУпАП передбачена адміністративна відповідальність; винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення; обставини, що пом`якшують адміністративну відповідальність, і обставини, що обтяжують адміністративну відповідальність; характер і розмір шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням; обставини, що виключають провадження по справі про адміністративне правопорушення; інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; причини і умови вчинення адміністративного правопорушення.

Аналізуючи наведене, суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 30 травня 2018 року у справі №337/3389/16-а.

Згідно з ч.5 ст.14 Закону «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, диспозицією ч.2 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть.

Приписами п.16.6 ПДР України, який визначає порядок руху на регульованому перехресті, передбачено, що повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

У відповідності до ч.ч.1, 4 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.251 КУпАП, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється доказами у справі, якими є: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речові докази та інші документи.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що під час керування автомобілем він не допускав порушень вимог п.16.6 ПДР України.

З фрагмента відеозапису на диску DVD-R під назвою «факт порушення №1», долученого до відзиву відповідачем вбачається, що під час виконання маневру розвороту на автодорозі вул. Свято-Миколаївська в районі перехрестя з пр-т. Поштовим в м. Кривому Розі на зелений сигнал світлофору водій автомобіля марки Volkswagen Transporter, р/н НОМЕР_1 , дійсно не надав перевагу в русі автомобілю, що рухався по головній дорозі, чим створив перешкоду для його руху та змусив водія застосувати гальмування аби уникнути зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_1 . При цьому оглядом фрагментів інших відеозаписів встановлено, що інспектор поводила себе коректно, після зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 конкретно назвала причину зупинки, роз`яснила процесуальні права.

Таким чином, при винесені постанови про адміністративне правопорушення, відповідачкою вірно з`ясовано всі обставини справи та накладено стягнення в розмірі, передбаченому ч.2 ст.122 КУпАП, що є співмірним виду та характеру вчиненого правопорушення. При цьому, інспектор знаходилася при виконанні своїх службових обов`язків та оцінивши докази винесла постанову в межах своїх повноважень та у спосіб, встановлений законом.

За даних обставин доводи, наведені позивачем без їх доказового підтвердження, спростовуються обґрунтованою позицією відповідачки та наданими нею доказами, які в своїй сукупності поза розумним сумнівом є свідченням доведеності наявності в діях позивача інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Сумнівів щодо доведеності його вини, які б тлумачились на його користь, у суду немає.

Інші доводи позивача суд відкидає, як такі, що недоведені доказами, фактично ґрунтуються на тлумаченні норм права на власний розсуд. Жодних порушень прав позивача, як б свідчили про упереджене ставлення відповідачки до нього чи необ`єктивний розгляд справи, судом не встановлено.

Встановивши у судовому засіданні ту обставину, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ст.122 ч.2 КУпАП, суд вважає, що підстави для задоволення пред`явлених ним вимог відсутні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно з ч.1 ст.139 КАС України, суд враховує ухвалення рішення на користь відповідача та звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ст.288 КУпАП, тому судові витрати підлягають компенсації за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст.7, 121, 245, 247, 280, 283 КУпАП, ст.ст.2, 3, 5, 9, 73-77, 139, 162, 241-246, 250, 255, 257, 268, 269, 271, 286, 293КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП невідомий, АДРЕСА_1 ) до інспектора роти №1 батальйону №1 Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Веретельник Анастасії Андріївни (м. Кривий Ріг, вул. Волгоградська 11) про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, закриття справи - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з моменту його підписання через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.286 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М. Прасолов