Справа № 640/21017/18
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2019-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 грудня 2019 року

Київ

справа № 640/21017/18

адміністративне провадження № К/9901/27491/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Саприкіної І. В., перевіривши касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 червня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, треті особи: Державна регуляторна служба України, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Житомиргаз» (далі - ПАТ «Житомиргаз»), яке 21 травня 2019 року змінило назву на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» (далі - АТ «Житомиргаз») звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг(далі - НКРЕКП, Комісія), треті особи: Державна регуляторна служба України (далі - ДРС України), Міністерство енергетики та вугільної промисловості України (далі - Міненергетики), у якому з урахуванням уточнень та доповнень просило визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 23 листопада 2018 року № 1493 «Про заборони ПАТ «Житомиргаз» приводити об`єми використаного природного газу побутовими споживачами до стандартних умов при здійсненні комерційних розрахунків за використаний природний газ побутовими споживачами».

Окружний адміністративний суд м. Києва рішенням від 19 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року, позов задовольнив. Визнав протиправною та скасував постанову НКРЕКП від 23 листопада 2018 року № 1493 «Щодо заборони ПАТ «ЖИТОМИРГАЗ» приводити об`єми використаного природного газу побутовими споживачами до стандартних умов при здійсненні комерційних розрахунків за використаний природний газ побутовими споживачами».

Не погодившись з такими судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, у жовтні 2019 року Комісія подала до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 22 жовтня 2019 року відкрив провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.

22 листопада, 12, 16, 17, 18, 19 та 20 грудня 2019 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшли клопотання АТ «Житомиргаз» про прискорення касаційного розгляду цієї справи, які мотивовані необхідністю вирішення цієї справи у найкоротші строки у зв`язку з тим, що існує ризик застосування до позивача певних обмежень, оскільки незважаючи на визнання оспорюваної постанови протиправною відповідач продовжує застосовувати заходи, спрямовані на виконання цієї постанови, що спричиняє позивачу збитки та блокує нормальну діяльність єдиного газорозподільного підприємства, що здійснює розподіл газу споживачам на території Житомирської області. АТ «Житомиргаз» також зазначило, що у зв`язку з відсутністю остаточного рішення в даній справі НКРЕКП продовжує надсилати запити та повідомлення про проведення перевірки господарської діяльності щодо виконання спірної постанови.

За правилами п. 5 ч. 1 ст. 340 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) суддя-доповідач у порядку підготовки справи до касаційного розгляду вирішує інші питання, необхідні для касаційного розгляду справи.

Суддею-доповідачем згідно із ст. 340 КАС України проведені необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду.

У касаційній скарзі НКРЕКП заявила клопотання про розгляд цієї справи за участі його представника у відкритому судовому засіданні.

Згідно зі ст. 344 КАС України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням положень ст. 341 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Положеннями ч. 6 ст. 262 КАС України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у випадках, визначених ст. 263 цього Кодексу, а також якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Таким чином, питання щодо виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується касаційним судом з урахуванням необхідності заслуховування таких пояснень.

Разом з тим, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, як суд касаційної інстанції, діючи у межах повноважень та порядку, визначених ст. 341 КАС України, не може встановлювати обставини справи, які можуть додатково пояснити її учасники, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.

Тобто, Верховний Суд є судом права, а не факту і обставин, у зв`язку з чим у Касаційного адміністративного суду відсутні підстави для касаційного розгляду справи за участю сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) однією з істотних гарантій справедливого судового розгляду є публічний судовий розгляд.

Водночас Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 26 травня 1988 року в справі «Екбатані проти Швеціїї» зазначив, що якщо розгляд справи у суді першої інстанції був публічним, відсутність «публічності» при розгляді справи у другій та третій інстанціях може бути виправданою особливостями процедури по цій справі. Якщо апеляційна скарга стосується виключно питання права, залишаючи осторонь фактичні обставини справи, то вимоги ст. 6 Конвенції можуть бути дотримані і тоді, коли заявнику не було надано можливості бути заслуханим у апеляційному чи касаційному суді особисто.

Ця правова позиція узгоджується з вимогами п. 11 ч. 1 ст. 4 КАС України щодо розгляду справи в розумний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

З матеріалів справи вбачається, що суди першої та апеляційної інстанцій розглядали цю справу у відкритому судовому засіданні з повідомленням усіх учасників справи та за їх участю, тобто відбувся публічний розгляд. Крім того, касаційна скарга стосується виключно питання права, при цьому фактичні обставини справи у такому випадку не підлягають з`ясуванню та оцінюванню.

Згідно з ухвалою про відкриття провадження у цій справі сторонам була надана можливість повною мірою скористатися своїми процесуальними правами; іншим учасникам справи подати (заперечення) відзив на касаційну скаргу; учасникам справи повідомити суд про обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а також подати інші свої міркування та заперечення відповідно до ч. 4 ст. 340 КАС України.

Вирішуючи заявлене клопотання, Касаційний суд також враховує практику ЄСПЛ, який неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Зокрема, «публічний характер провадження у судових органах», згаданих у п. 1 ст. 6 Конвенції, захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок (п. 25 рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Аксен проти Німеччини», № 8273/78).

Проте публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, зокрема, і у суді касаційної інстанції. Так, у вказаній справі зазначена гарантія була забезпечена у судах першої й апеляційної інстанцій, а тому ЄСПЛ не визнав порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції відсутність публічного розгляду у Федеральному суді Німеччини, який, як і Верховний Суд в Україні, вирішував винятково питання права.

Крім того, ЄСПЛ визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Варела Ассаліно проти Португалії» (п. 28, № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. ЄСПЛ вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Аналогічні позиції підтримані та висловлені в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2018 року у справі № 668/13907/13-ц та від 21 травня 2018 року у справі № 361/3009/16-ц.

Верховний Суд створив учасникам процесу у цій справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог КАС України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в касаційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

Ураховуючи практику ЄСПЛ як джерело права та зважаючи на відсутність необхідності виклику учасників справи в судове засідання, Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання скаржника і вважає за можливе призначити цю справу до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 345 КАС України, враховуючи відсутність клопотань усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа може бути розглянута в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Керуючись ст. 340, 345 КАС України, суд

УХВАЛИВ :

Підготовчі дії по справі закінчити.

Призначити розгляд цієї справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 21 грудня 2019 року в приміщенні Касаційного адміністративного суду за адресою: м. Київ, вул. Московська, 8, корпус 5.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Саприкіна