Справа № 240/9039/19
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
18 грудня 2019 року м. Житомир справа № 240/9039/19
категорія 111030300
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
Ухвалою судді від 01 липня 2019 року відкрито провадження у справі №240/9039/19 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі на 29 липня 2019 року о 10:00.
19 липня 2019 року до суду надійшов відзив Головного управління ДФС в Житомирській області на позовну заяву ФОП Шейгас ОСОБА_3 Волинця ОСОБА_4 , в якому відповідач зазначив, що заперечує проти заявлених позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Так у відзиві на позовну заяву, з приводу використання позивачем транспортних засобів у господарській діяльності відповідач зазначив, що під час перевірки ФОП ОСОБА_5 ОСОБА_2 надавав договори позички транспортних послуг. Однак, за результатами аналітичного пошуку транспортних засобів в системі "НАІС ДДАІ" МВС України від 29.01.2019 встановлено, що транспортні засоби, які були зазначені в договорах позички не зареєстровані за фізичною особою ОСОБА_6 та за фізичною особою ОСОБА_7 . Крім того, відповідач наголосив, що позивачем лише до заперечення було надано подорожні листи та акти на списання паливо-мастильних матеріалів на транспортні засоби, проте не було надано товарно-транспортних накладних та актів виконаних транспортних послуг, встановлення будь-яких запасних частин до автотранспортних засобів, та будь-яких первинних документів, які можуть свідчить про використання транспортних засобів у господарській діяльності.
Разом з тим, з приводу доводів позивача про те, що частина товарно-матеріальних цінностей була передана ним ФОП ОСОБА_8 на підставі договору комісії №2 від 15.11.2018, відповідач зазначив, що Головним управлінням ДФС у Житомирській області було надано запит до ФОП ОСОБА_8 . №6473/14/06-30-13-05 від 20.12.2018 про допуск посадових осіб контролюючого органу під час проведення перевірки до обстеження приміщень в яких зберігаються відповідні ТМЦ, що є об`єктами оподаткування. Однак, до проведення інвентаризації, перевіряючих допущено не було.
Враховуючи зазначене, відповідач просив відмовити ФОП ОСОБА_1 в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.75-78).
У зв`язку з неотриманням позивачем відзиву на позовну заяву, підготовче судове засідання, що відбулося 29 липня 2019 року за участі представників сторін, було відкладено на 02 вересня 2019 року о 14:30.
02 вересня 2019 року представником позивача до відділу документального забезпечення суду було подано клопотання про відкладення підготовчого судового засідання, що призначене на 02.09.2019, на іншу дату у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі. Крім того, в клопотанні представник позивача просив не закривати підготовче провадження у справі через необхідність подання додаткових пояснень.
Розглянувши зазначене клопотання, судом було винесено ухвалу від 02.09.2019, якою продовжено строк підготовчого провадження у справі № 240/9039/19 терміном на 30 (тридцять) днів та призначено наступне підготовче судове засідання по справі на 25 вересня 2019 року о 10:00.
25 вересня 2019 року на електронну адресу суду надійшла заява, в якій представник позивача просила відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку з тим, що 25.09.2019 буде приймати участь в розгляді іншої справи у Верховному Суді.
З огляду на надходження вказаного клопотання, підготовче судове засідання було відкладено на 01.10.2019 о 12:00.
Протокольною ухвалою суду, винесеною без виходу до нарадчої кімнати та занесеною до протоколу судового засідання від 01.10.2019, було закрито підготовче провадження у справі та розпочато розгляд справи по суті. Наступне судове засідання по справі було призначено на 21 жовтня 2019 року об 11:00.
В судовому засіданні 21 жовтня 2019 року було оголошено перерву до 31.10.2019 об 11:30.
В судовому засіданні, що відбулося 31 жовтня 2019 року за участю представників сторін, було оголошено перерву до 07 листопада 2019 року о 14:30.
05 листопада 2019 року до суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог (а.с.139-141).
В судовому засіданні, що відбулося 07 листопада 2019 року, представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити. Натомість представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за їх безпідставністю, посилаючись при цьому на доводи викладені у відзиві на позовну заяву.
Після з`ясування позиції сторін та дослідження наявних у матеріалах справи доказів, судом без виходу до нарадчої кімнати було винесено протокольну ухвалу про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
15 листопада 2018 року Головним управлінням ДФС у Житомирській області на виконання плану-графіка проведення документальних планових перевірок самозайнятих осіб на 2018 рік було видано наказ №2522, яким призначено провести з 11 грудня 2018 року документальну планову виїзну перевірку ФОП Шейгас ОСОБА_3 ОСОБА_2 з метою перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, повноти нарахування і своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період його діяльності з 31.03.2016 по 31.12.2017 (том 1 а.с.22).
Відповідно до п.77.4 ст. 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. При цьому, право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
Матеріалами справи підтверджено, що на виконання вимог ст. 77 ПК України Головним управлінням ДФС у Житомирській області було надіслано ФОП ОСОБА_1 повідомлення від 15.11.2018 №999/06-30-13-04 про проведення у нього з 11 грудня 2018 року документальної планової виїзної перевірки (том 1 а.с.23). Копія наказу про проведення документальної планової перевірки від 15.11.2018 №2522 та письмове повідомлення від 15.11.2018 №999/06-30-13-04 були направлені поштою та 21.11.2018 вручені позивачу особисто.
Судом встановлено та підтверджено наявними у справі матеріалами, що в період з 11.12.2018 по 22.12.2018 та з 26.12.2018 по 02.01.2019 (на підставі наказу від 20.12.2018 №2777 "Про продовження строків проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП Шейгас- ОСОБА_2 ") Головним управлінням ДФС у Житомирській області на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України, п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та відповідно до наказу від 15.11.2018 №2522 і плану - графіка проведення документальних перевірок суб`єктів господарювання на 2018 рік, була проведена планова виїзна документальна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 31.03.2016 по 31.12.2017, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 31.03.2016 по 31.12.2017.
Підставою для такого висновку контролюючого органу стало наступне.
Також в ході перевірки було виявлено, що ФОП ОСОБА_1 було виписано TOB "РТІ ГРУП" податкову накладну від 07.07.2017 №6 на суму 3915 грн., в т.ч. ПДВ 652,50 грн. (номенклатура товару: Ковшик 125 (в-125). В подальшому в Єдиному реєстрі податкових накладних було зареєстровано розрахунок коригування кількісних та вартісних показників від 28.07.2017 №2 (причина коригування: "Не правильно виписана податкова накладна") до податкової накладної від 07.07.2017 №6 на суму -652,50 грн. Однак, в декларації за липень 2017 року та додатку 1 до декларації з податку на додану вартість не було проведено коригування податкових зобов`язань на суму ПДВ - 652,50 грн. Враховуючи вищезазначене, було зроблено висновок, що ФОП ОСОБА_5 ОСОБА_2 завищено податкові зобов`язання за липень 2017 року на суму 652,50 грн., чим порушено вимоги п. 185.1. ст. 185, п. 187.1 ст.187, п. 188.1 ст.188 ПК України (том 1 а.с.43-44).
З огляду на що, контролюючим органом було встановлено порушення ФОП Шейгас ОСОБА_3 ОСОБА_2 п.185.1 ст.185, п.198.1 ст.198, п.200.4 ст. 200, п.201.10ст. 201 ПК України, яке виявилось у завищенні ним податкового кредиту у податкових деклараціях з податку на додану вартість на загальну суму ПДВ 2353,00 гривень, у тому числі за вересень 2016 року в сумі 1184,00 грн. та за жовтень 2016 року в сумі 1169,00 грн. (том 1 а.с.46).
Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.
Натомість, позивач з даного приводу під час розгляду справи зазначав, що дійсно ним в книзі обліку доходів і витрат №2 в розділі "Доходи" графа 4, 7 було зроблено запис від 30.08.2017 про отримання доходу в розмірі 651713,40 гривень. Однак, під час проведеної контролюючим органом перевірки ним було виявлено, що вказаний запис містить описку і вірним є запис щодо доходу за 30.08.2017 в розмірі 551713,40 грн.
При цьому, ФОП Шейгас ОСОБА_3 ОСОБА_2 наголошує, що виявивши вказану помилку, ним відразу було здійснено виправлення та надано перевіряючим відповідну копію книги та пояснення з приводу того, що 100000,00 грн., які перевіряючі вважають отриманням доходу у готівковій формі є виключно арифметичною помилкою. Вказані обставини, на переконання позивача, підтверджувались також і наданими для перевірки документами, а саме самою книгою обліку доходів і витрат №2 та додатком №5 до податкової декларації з ПДВ за серпень 2017 року.
Суд не погоджується з даним висновком податкового органу з огляду на наступне.
З дослідженої під час розгляду справи книги обліку доходів і витрат (для платників єдиного податку третьої групи, які є платниками ПДВ) № 2, яка велась ФОП ОСОБА_5 ОСОБА_2 , судом було встановлено, що в ній дійсно містився запис в розділі "Доходи", графа 4, 7 про те, що 30.08.2017 року ФОП ОСОБА_1 отримав дохід в розмірі 651713,40 грн. (том 2 а.с.52 зворотній бік).
Проте, з наданих представником позивача пояснень встановлено, що під час перевірки позивачем було виявлено, що вищезазначений запис містить описку в цифрі і вірним є запис щодо доходу за 30.08.2017 року в розмірі 551713,40 грн. Виявивши арифметичну помилку ФОП ОСОБА_5 ОСОБА_11 було здійснено виправлення та зроблено в книзі відповідний запис про те, що 30.08.2017 року ним було отримано дохід в розмірі 551713,40 грн. При цьому, в ході розгляду справи відповідачем не заперечувалось, що перевіряючим була надана книга з внесеними виправленнями та пояснення з приводу того, що 100000,00 грн., які перевіряючі вважають отриманням готівкових коштів є виключно арифметичною помилкою.
Суд зазначає, що вказані обставини підтверджується наданими під час перевірки документами.
Крім того, судом встановлено, що висновок контролюючого органу щодо заниження ОСОБА_12 ОСОБА_2 доходу за серпень 2017 року на суму 100000,00 грн., був предметом розгляду адміністративної справи №240/8460/19. Так, з рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 по справі №240/8460/19 вбачається, що під час розгляду вказаної справи судом досліджувалась звітність ФОП Шейгас ОСОБА_3 ОСОБА_2 за 2017 рік, яка була надана перевіряючим під час перевірки, зокрема додаток №5 до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2017 року, який містить розшифровку податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів за відповідний період роботи. Так, судом було встановлено, що в Таблиці 1 "Операції на митній території України, що оподатковуються податком на додану вартість за основною ставкою 7%, крім ввезення товарів на митну територію України" Розділу І Податкові зобов`язання, зазначено, що у ФОП ОСОБА_5 ОСОБА_2 обсяг постачання (без ПДВ) за серпень 2017 року складає 806408,00 грн., що повністю співпадає із загальною сумою доходу, вказаною ним в книзі обліку доходів і витрат за серпень 2017 року з урахуванням виправленої описки (том 2 а.с.52 зворотній бік).
З огляду на зазначене, судом під час розгляду справи №240/8460/19 було зроблено висновок, що у книзі обліку доходів і витрат за 30.08.2017 ФОП ОСОБА_5 ОСОБА_2 дійсно допущено описку у розмірі отриманого доходу, тобто отримання готівки в розмірі 100000,00 грн. у цей день не відбулось.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З огляду на вказані норми КАС України обставини щодо того, що ФОП ОСОБА_5 ОСОБА_2 у книзі обліку доходів і витрат №2 дійсно допущено описку у розмірі отриманого за 30.08.2017 доходу, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам в висновку контролюючого органу про заниження ОСОБА_12 ОСОБА_2 податкових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі ПДВ 161291,00 грн., суд зазначає наступне.
У зв`язку з цим, Головним управління ДФС у Житомирській області було надано позивачу запит від 15.11.2018 №5537/14/06-30-13-04 з вимогою надати інформацію про залишки товарно - матеріальних цінностей станом на 01.01.2017 та станом на 31.12.2017, а також запит від 19.12.2018 №6436/14/06-30-13-05 з вимогою надати письмові пояснення щодо використання в господарській діяльності та отримання від такого використання доходу по здійсненим операціям з придбання товарно-матеріальних цінностей (додаток №9 до акту перевірки) та надати інформацію щодо об`єктів, які підлягали ремонту, реконструкції, модернізації та іншим видам поліпшень основних засобів.
На підставі викладеного, Головним управлінням ДФС у Житомирській області було зроблено висновок, що позивачем до складу податкового кредиту було включено суми податку на додану вартість в розмірі 161291,00 грн. за придбані товарно-матеріальні цінності, які згідно проведеної перевірки використовуються не у межах господарської діяльності або відсутня інформація щодо подальшої їх реалізації в період з 01.07.2017 по 31.12.2017, а також вони відсутні у залишках товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2017 та станом на 31.12.2017.
Оскільки ФОП ОСОБА_1 станом на дату не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду не було нараховано податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування в сумі 161291,00 грн. та не складено й не зареєстровано відповідних податкових накладних, відповідачем було зроблено висновок про порушення позивачем вимог абз. "г" п. 198.5 ст. 198, п.189.1 ст.189, п.201.1, п.201.7, п.201.10 ст.201 ПК України та заниження ним податкових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі ПДВ 161291,00 грн.
Разом з тим, суд не погоджується з даним висновком відповідача, та зазначає наступне.
Відповідно до п.291.2. ст. 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою (п. 291.3. ст. 291 ПК України).
При цьому, згідно з п.291.4. ст. 291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема: третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.
Підпунктом 1 пункту 292.1. статті 292 ПК України визначено, що доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті.
Датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг). Для платника єдиного податку третьої групи, який є платником податку на додану вартість, датою отримання доходу є дата списання кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності (п. 292.6. ст. 292 ПК України).
Згідно з п. 292.13. ст. 292 ПК України дохід визначається на підставі даних обліку, який ведеться відповідно до статті 296 цього Кодексу.
Відповідно до п. 185.1. ст. 185 ПК України операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.
Абзацом «а» пункту 198.1. ст. 198 ПК України закріплено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України).
Судом безспірно встановлено та не заперечувалось сторонами під час розгляду справи, що ФОП ОСОБА_1 в податкових деклараціях з ПДВ за період з 01.07.2016 по 31.12.2017 до складу податного кредиту включив суми податку на додану вартість в розмірі 161291,00 грн.
Зазначена сума ПДВ в розмірі 161291,00 грн. була розрахована позивачем виходячи з вартості придбаних в період з вересня 2016 року по грудень 2017 року товарно-матеріальних цінностей (будівельних матеріалів, електротоварів, паливно-мастильних матеріалів та запасних частин на автомобілі).
При цьому, наявними у матеріалах справи копіями податкових накладних та видаткових накладних підтверджується придбання ФОП Шейгас ОСОБА_3 ОСОБА_2 протягом 2017 року товарно-матеріальних цінностей на загальну суму податку на додану вартість в розмірі 161291,00 грн., з них 141735,87 грн. ПДВ з придбаних товарно-матеріальних цінностей у вигляді будівельних матеріалів, а решта ПДВ з паливно-мастильних матеріалів та запасних частин на автомобілі (том 1 а.с.83-194).
Однак у зв`язку з відсутністю доказів їх використання в межах господарської діяльності або ж доказів реалізації вказаних товарно-матеріальних цінностей в період з 01.07.2017 по 31.12.2017 чи наявності їх у залишках товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2017 та станом на 31.12.2017, контролюючий орган прийшов до висновку, що вказані цінності були реалізовані позивачем протягом перевіряємого періоду, однак без належного оформлення відповідних документів, в тому числі й податкових накладних, що й стало підставою для висновку контролюючого органу про заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 161291,00 грн.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про хибність вказаного висновку контролюючого органу.
При цьому, в ході розгляду справи представником позивача надавались пояснення про те, що ФОП ОСОБА_1 на підставі договорів позички транспортних послуг у свої господарській діяльності (в тому числі й для перевезення вантажів) використовує три транспортні засоби, що належать третім особам. У зв`язку з цим, ним і були придбані паливно-мастильні матеріалів та запасні частини на автомобілі, які були використанні для забезпечення функціонування вказаних транспортних засобів.
Вказані обставини, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.
Зокрема, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що 15 жовтня 2016 року між ОСОБА_9 та ФОП ОСОБА_5 ОСОБА_2 був укладений договір позички транспортних послуг №01, згідно з п. 1. та 3 якого ОСОБА_9 зобов`язується протягом строку дії договору надавати ФОП ОСОБА_5 ОСОБА_2 за домовленістю з ним транспортні послуги (перевезення людей та вантажів) на належному йому транспортному засобі Nissan NV200, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 (том 1 а.с.194-195).
Крім того, 05 січня 2017 року між ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_5 ОСОБА_2 був укладений договір позички транспортних послуг №01, згідно з п. 1. та 3 якого ОСОБА_6 зобов`язується протягом строку дії договору надавати ФОП ОСОБА_5 ОСОБА_2 за домовленістю з ним транспортні послуги (перевезення людей та вантажів) на належному їй транспортному засобі AUDI 30, 1987 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 (том 1 а.с.197-198).
Також 03 березня 2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 ОСОБА_5 ОСОБА_2 був укладений договір позички транспортних послуг №03, згідно з п. 1. та 3 якого ОСОБА_7 зобов`язується протягом строку дії договору надавати ФОП ОСОБА_5 ОСОБА_2 за домовленістю з ним транспортні послуги (перевезення людей та вантажів) на належному йому транспортному засобі ГАЗ 330232-14, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 (том 1 а.с.200-201).
В пункті 4 вказаних договорів позички транспортних послуг №01 від 15.10.2016, №01 від 05.01.2017, №03 від 03.03.2017 міститься домовленість сторін про те, що користувач ФОП ОСОБА_1 зобов`язується забезпечувати за власний рахунок технічне обслуговування , поточний та капітальний ремонт транспортного засобу, забезпечувати транспортний засіб паливно-мастильними матеріалами та нести витрати, пов`язані з використанням транспортного засобу.
Зі змісту вказаних пунктів договорів вбачається, що обов`язок щодо забезпечення вказаних вище автомобілів паливно-мастильними матеріалами, а також запасними частинами для здійснення їх ремонту був покладений на ФОП ОСОБА_5 ОСОБА_2 .
Саме у зв`язку із зазначеними договірними зобов`язаннями позивачем в перевіряємий період закуповувались паливно-мастильні матеріали та запасних частин на автомобілі, що підтверджується наявними у матеріалах справи податковими накладними та видатковими накладними (том 1 а.с.124-126, 130-132, 157-165, 169-172, 182-185, 187-188, 190-193), а сума податку на додану вартість з придбання вказаних паливно-мастильних матеріалів та запасних частин на автомобілі була включена позивачем до податкового кредиту в розмір 161291,00 грн.
Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Водночас, п.198.1 ст.198 ПК України, передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
При цьому, згідно з п. 198.2. ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.
Згідно п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
З системного аналізу вищезазначених норм вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів із метою їх використання в господарській діяльності. Однак, використання товарів в господарській діяльності має бути підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Відповідно до п.п. 14.1.36 ст. 14 ПКУ господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Як встановлено судом в ході розгляду справи, основним видом діяльності ФОП Шейгас ОСОБА_3 ОСОБА_2 є неспеціалізована оптова торгівля, а тому забезпечення доставки проданого чи придбаного товару позивачем, на підставі договорів позички транспортних послуг, у свої діяльності використовувались транспортні засоби Nissan NV200, AUDI 30 та ГАЗ 330232-14. При цьому, наявними у матеріалах справи подорожніми листами автомобіля (том 1 а.с.221-250, том 2 а.с.1-34) підтверджується, що власники зазначених автомобілів перебуваючи у розпорядженні ФОП ОСОБА_5 ОСОБА_2 здійснювали перевезення вантажів за дорученням позивача. Натомість, наявними у матеріалах справи актами списання товарно-матеріальних цінностей (том 1 а.с.207-220) підтверджується, списання паливно-мастильних матеріалів на заправку вказаних транспортних засобів.
З огляду на зазначене, суд зазначає, що позивачем доведено та підтверджено наявними у матеріалах справи документами використання паливно-мастильних матеріалів та запасних частин на автомобілі в межах господарської діяльності ФОП Шейгас ОСОБА_3 ОСОБА_2 , а тому приходить до висновку, що сума податку на додану вартість, що була сплачена позивачем при їх купівлі, правомірно була включена ним до суми податного кредиту в розмірі в розмірі 161291,00 грн.
Також, в ході розгляду справи судом встановлено та не заперечувалось сторонами що до складу заниженого позивачем податкового зобов`язання з ПДВ в розмір 161291,00 грн. відповідачем було включено податок на додану вартість у розмірі 141735,87 грн. з придбаних товарно-матеріальних цінностей у вигляді будівельних матеріалів.
Вищезазначена сума ПДВ була включена Головним управлінням ДФС у Житомирській області до суми заниженого податкового зобов`язання з ПДВ, у зв`язку з відсутністю доказів реалізації позивачем вказаних товарно-матеріальних цінностей в період з 01.07.2017 по 31.12.2017 чи доказів наявності їх у залишках товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2017 та станом на 31.12.2017, внаслідок чого відповідачем було зроблено висновок про те вказані цінності були реалізовані позивачем протягом перевіряємого періоду, однак без належного оформлення відповідних документів, в тому числі й податкових накладних, що й стало підставою для висновку контролюючого органу про заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість на вказану суму.
Однак суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що вказаний висновок контролюючого органу є помилковим, з огляду на наступне.
Як вже було встановлено судом, наявними у матеріалах справи копіями податкових накладних та видаткових накладних підтверджується придбання позивачем протягом 2017 року товарно-матеріальних цінностей (будівельних матеріалів) на суму податку на додану вартість в розмірі 141735,87 грн. (том 1 а.с.83-194).
Згідно п.198.1 ст.198 ПК України у позивача виникло право на віднесення зазначеної суми ПДВ до податкового кредиту виникає, що й було зроблено позивачем.
Підпунктом "а" пункту п. 185.1. ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що обов`язок щодо нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість виникає у платника податку виключно після здійснення ним з операції з постачання товарів замовнику та зарахування коштів з оплати цих товарів від замовника на банківський рахунок платника податку або ж після здійснення платником податку операції з постачання товарів замовнику та відвантаження вказаних товарів.
Таким чином, включаючи до складу заниженого податкового зобов`язання з ПДВ в розмір 161291,00 грн. податок на додану вартість з придбаних товарно-матеріальних цінностей (у вигляді будівельних матеріалів) відповідач повинен був встановити факт здійснення ФОП ОСОБА_5 ОСОБА_2 реалізації вказаних товарно-матеріальних цінностей саме у перевіряємий період.
Однак, висновок контролюючого органу щодо реалізації позивачем товарно-матеріальних цінностей ґрунтується виключно на відсутності під час перевірки доказів наявності їх у залишках ФОП Шейгас ОСОБА_3 ОСОБА_2 . При цьому, під час розгляду справи судом встановлено, що протягом 2017 року вказаний товар ФОП ОСОБА_5 ОСОБА_2 продано не було, а тому станом момент перевірки він обліковувався у залишках, натомість частина вказаного товару була реалізована протягом 2018 року, а частина в листопаді 2018 року передана на комісію ФОП ОСОБА_8 .
Порядок ведення обліку та ведення звітності платників єдиного податку визначений ст.296 Податкового кодексу України.
Так, відповідно до п.296.1 ст.296 ПК України платники єдиного податку першої - третьої груп ведуть облік у порядку, визначеному підпунктами 296.1.1 - 296.1.3 цього пункту.
Відповідно до пп.296.1.2 п.296.1 ст.296 Податкового кодексу України платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які є платниками податку на додану вартість, ведуть облік доходів та витрат за формою та в порядку, що встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів такі платники єдиного податку подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги.
Наказом Міністерства фінансів України №579 від 19.06.2015 було затверджено Книгу обліку доходів і витрат для платників єдиного податку третьої групи, які є платниками податку на додану вартість та Порядок ведення книги обліку доходів і витрат для платників єдиного податку третьої групи, які є платниками податку на додану вартість (далі - Порядок №579).
Так, згідно з п.6 вказаного Порядку №579 платник податку заносить до Книги відомості в такому порядку:
у розділі I „Доходи": 1) у графі 1 зазначається дата запису; 2) у графах 2-7 відображається дохід від провадження господарської діяльності, що оподатковується за ставкою, визначеною підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 глави 1 розділу XIV Кодексу, без податку на додану вартість; 3) у графі 2 зазначається отримана сума коштів за продані товари, виконані роботи, надані послуги протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (окремо в готівковій та безготівковій), матеріальній або нематеріальній формі; 4) у графі 3 вказується сума повернутих коштів за продані товари, виконані роботи, надані послуги та/або передплати; 5) у графі 4 зазначається скоригована сума доходу за продані товари, виконані роботи, надані послуги на суму повернутих коштів за продані товари, виконані роботи, надані послуги та розраховується як різниця граф 2 і 3; 6) у графі 5 вказується вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), наданих платнику податку згідно з договорами дарування та іншими договорами, укладеними згідно із законодавством, за якими не передбачено грошової або іншої компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг) чи їх повернення, а також товари, передані платнику податку на відповідальне зберігання і використання таким платником; 7) у графі 6 відображається сума кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності; 8) у графі 7 відображається загальна сума доходу як сума граф 4, 5 і 6; 9) у графах 8 і 9 відображаються вид та сума доходу, що оподатковується за ставкою 15 % відповідно до підпунктів 1, 3, 4 пункту 293.4 статті 293 глави 1 розділу XIV Кодексу;
у розділі II „Витрати": 1) у графі 1 зазначається дата запису; 2) у графах 2 і 3 відображаються витрати, пов`язані з придбанням товарів (робіт, послуг) без податку на додану вартість, у тому числі суми, що сплачуються згідно з договором постачальнику (продавцю), за вирахуванням непрямих податків; суми ввізного мита; суми непрямих податків у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), які не відшкодовуються платникам податку; транспортно-заготівельні витрати; інші витрати, які безпосередньо пов`язані з придбанням товарів (робіт, послуг) і доведенням їх до стану, в якому вони придатні для використання у запланованих цілях; 3) у графі 4 відображається сума витрат на оплату праці у разі використання праці найманих осіб; 4) у графі 5 відображається сума сплаченого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 5) у графі 6 зазначається сума інших витрат, які понесені у зв`язку з провадженням господарської діяльності платника податку, зокрема витрат на зв`язок, сплату орендних та комунальних платежів тощо; 6) у графі 7 відображається загальна сума витрат на провадження господарської діяльності як сума граф 3, 4, 5 і 6.
Відповідно до п. 4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 № 246, запаси - активи, які: утримуються для подальшого продажу (розподілу, передачі) за умов звичайної господарської діяльності; перебувають у процесі виробництва з метою подальшого продажу продукту виробництва; утримуються для споживання під час виробництва продукції, виконання робіт та надання послуг, а також управління підприємством/установою.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.
Згідно з ч.2 ст.3 Закону №996-XIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством.
Частиною 3 ст.2 Закону №996-XIV визначено, що суб`єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.
Отже, на фізичну особу, зареєстровану у встановленому законом порядку суб`єктом підприємницької діяльності, поширюються правила ведення бухгалтерського обліку і подання фінансової звітності у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.
Так, зокрема, платник єдиного податку третьої групи, який є платником податку на додану вартість, здійснює ведення Книги обліку доходів і витрат для платників єдиного податку третьої групи, які є платниками податку на додану вартість. При цьому, суд наголошує на тому, що Порядком № 579 не передбачено ведення обліку товарних запасів (їх залишку) фізичними особами - підприємцями, які перебувають на спрощеній системі оподаткування.
Висновки контролюючого органу щодо здійснення ФОП ОСОБА_5 ОСОБА_2 реалізації товарно-матеріальних цінностей (будівельних матеріалів) у перевіряємий період та відповідно відсутність їх у залишку товарних запасів на момент перевірки спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Зокрема, копіями податкових та видаткових накладних підтверджується, що частина товарно-матеріальних цінностей (будівельних матеріалів) була реалізована позивачем у 2018 році, тобто в період, що не входив до предмету перевірки (том 2 а.с.35-47). Інша частина товарно-матеріальних цінностей (будівельних матеріалів) згідно з договором комісії №2 від 15.11.2018 та акту приймання передачі до нього (том 1 а.а.203-206) була передана позивачем для реалізації комісіонеру ФОП ОСОБА_8 . Таким чином, зазначеними податковими накладними, видатковими накладними та договором комісії №2 від 15.11.2018 підтверджується, що реалізація ФОП ОСОБА_5 ОСОБА_2 зазначених в акті перевірки товарно-матеріальних цінностей відбулася у 2018 року. З огляду на що, обов`язок щодо нарахування податкового зобов`язання з ПДВ відповідно до п. 187.1. ст. 187 ПК України виник у позивача в 2018 році, тобто в період, що не був предметом перевірки.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що Головним управлінням ДФС у Житомирській області зроблено помилковий висновок про заниження ФОП ОСОБА_5 ОСОБА_2 податкового зобов`язання з податку на додану вартість внаслідок реалізації в перевіряємий період (в 2017 році) товарно-матеріальних цінностей без належного оформлення відповідних документів, в тому числі й податкових накладних.
Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
Згідно з частиною 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відтак, суд повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З наявної у матеріалах справи квитанції від 25.06.2019 №16911790 вбачається, що позивачем під час звернення до суду з вказаними позовом було сплачено судовий збір у розмірі 3221,81 грн., який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович