Справа № 520/11295/19
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 р. № 520/11295/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волошина Д.А.,

за участю секретаря судового засідання - Суховарової О.А.,

представника позивача - Радутного О.Е.,

представника відповідача - Міронова А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №0-2030 від 02.07.2019 р. та №0130536/1-5606-2030 від 02.07.2019 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №0-2030 від 02.07.2019 р. та №0130536/1-5606-2030 від 02.07.2019 р. є незаконним та таким, що не відповідають вимогам діючого законодавства, отже підлягають скасуванню, з підстав того, що об`єкт нерухомості стосовно якого складені податкові повідомлення-рішення є будівлею промисловості та до позивача застосовується пільга з оподаткування відповідно до абз. «є» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 р. відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19.11.2019 р. об 11:00 год.

Протокольною ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2019 р. закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 10.12.2019 р. об 11:15 год. за згодою сторін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, пославшись на обставини, викладені в адміністративному позові, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволенні позовних вимог пославшись на обставини, викладені у відзиві на адміністративний позов, зазначив, що застосування пункту «є» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств. Таким чином, нежитлова будівля загальною площею 2588,0 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 , які належать на праві власності Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 , не підпадають під дію підпункту 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, оскільки перебувають у власності фізичної особи, а не промислового підприємства, відтак є об`єктом оподаткування.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що позивачу, Фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 , на праві приватної власності належить об`єкт нерухомості: нежитловий комплекс загальною площею 2588,0 кв.м., з них: адміністративно-виробничий корпус літ. «А-2», загальна площа 939,50 кв.м.; склад літ. «Б», загальна площа 573,80 кв.м.; склад літ. «Д», загальна площа 390,60 кв.м.; насосна пожежна станція літ «В», загальна площа 72,20 кв.м.; виробничий корпус літ. «Г», загальна площа 422,50 кв.м.; виробнича будівля літ. «Є», загальна площа 189,40 кв.м.; підстанція літ. «N», що знаходиться за адресою Харківська область, Дергачівський район, с. Руська Лозова, вул. Польова, буд. 11, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності б/н, видане Русько-озівською сільською радою 14.12.2012, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №59285 від 24.01.2013, Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 14.12.2012, виданим Русько-Лозівською сільською радою, Витягом про державну реєстрацію прав №36730500 від 14.12.2012, Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме мано про реєстрацію права власності №198511 від 30.01.2013, Договором купівлі- продажу земельної ділянки (с. Руська Лозова, вул. Польова, 11, Дергачівського району, Харківської області) від 05.11.2012 р., зареєстрованим в реєстрі за №4098 та технічними паспортами на виробничий будинок. (а.с.12-17, 21-51, 75).

Головним управлінням ДФС у Харківській області 02.07.2019 р. винесено відносно позивача податкові повідомлення-рішення від:

- №0-2030, яким Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2016 рік в розімі 71325,28 грн. та за 2017 р. 82816,00 грн.;

- №0130536/1-5606-2030, яким Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018 рік у сумі 96351,24 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач провів процедуру їх адміністративного оскарження, за наслідками якої, рішенням ДФС України від 07.09.2019 р. №4609/6199-00-07-05-04 податкові повідомлення-рішення від 02.07.2019 р. №0-2030 та №0130536/1-5606-2030 залишені без змін, а скарга без задоволення.

Позивач, не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями звернувся до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд наголошує на такому.

Суд зазначає, що згідно статті 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Статтею 266 ПК України визначено платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об`єкти оподаткування, базу оподаткування, а також пільги із сплати цього податку.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно підпункту 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Підпунктом 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що об`єкти нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені, відповідно до законодавства, до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Відповідно до пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, не є об`єктами оподаткування будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив чіткі умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню.

Аналіз пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як «будівлі промисловості промислових підприємств». При цьому законодавець використав прислівник «зокрема», який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб`єкта власності.

Згідно підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України, об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

Згідно пункту 5.3 статті 5 ПК України, інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 - «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 - «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 - «Будівлі підприємств легкої промисловості», 1251.5 - «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 - «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 - «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 - «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 - «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

В законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала поняття «промислове підприємство».

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року №530, економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C «Переробна промисловість»; D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Промисловість в розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Підприємство це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки (стаття 62 Господарського кодексу України).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що застосування пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов - наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств. Позивач не є промисловим підприємством в розумінні Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Відтак, об`єкти нерухомості, які на праві власності належать позивачу, навіть за наявності у нього статусу фізичної особи-підприємця, не підпадає під дію пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Цим пунктом не охоплюється нерухомість, яка використовується фізичною особою-підприємцем у власній господарській діяльності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11.12.2018 року по справі №822/2614/16.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про наявність у Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 відповідного обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Проте, під час судового розгляду справи судом встановлено, що при обрахуванні Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016, 2017 та 2018 роки та винесенні спірних податкових повідомлень - рішень контролюючий орган виходив з того, що належний позивачу на праві власності нежитловий комплекс загальною площею 2588,0 кв.м., що знаходиться за адресою Харківська область АДРЕСА_1 , с. Руська Лозова АДРЕСА_3 Польова АДРЕСА_2 , відноситься до офісного типу нерухомості та застосував ставку податку 2 відсотка за 2016 рік та 1 відсоток за 2017-2018 роки до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що Фізична особа підприємець ОСОБА_1 є власником нежитлового комплексу загальною площею 2588,0 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно б/н від 14.12.2012, видане Русько-Лозівською сільською радою належний позивачу на праві власності нежитловий комплекс загальною площею 2588,0 кв.м. складається з адміністративно-виробничого корпусу літ. «А-2», загальна площа 939,50 кв.м.; складу літ. «Б», загальна площа 573,80 кв.м.; складу літ. «Д», загальна площа 390,60 кв.м.; насосної пожежної станції літ «В», загальна площа 72,20 кв.м.; виробничого корпусу літ. «Г», загальна площа 422,50 кв.м.; виробничої будівлі літ. «Є», загальна площа 189,40 кв.м.; підстанції літ. «N».

Відповідно до інформації технічних паспортів на нежитлову будівлю, наявних в матеріалах справи (а.с.21-51), адміністративно-виробничий корпус, склад літ. «Б», склад літ. «Д», насосна пожежна станція літ «В», виробничий корпус літ. «Г», виробнича будівля літ. «Є» та підстанція літ. «N», що знаходиться за адресою Харківська область, Дергачівський район, с. Руська Лозова, вул. Польова, буд. 11 є виробничими будинками, а переважна більшість приміщень є складами.

Таким чином, належний позивачу на праві власності нежитловий комплекс загальною площею 2588,0 кв.м., що знаходиться за адресою Харківська область, Дергачівський район, с. Руська Лозова, вул. Польова, буд. 11 за своїм функціональним призначенням є промисловими та виробничими приміщеннями, що підтверджується копіями технічних паспортів на виробничі будинки та експертною довідкою від 13.11.2019 р. №189, відповідно до якої за результатами поточної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою Харківська область, Дергачівський район, с. Руська Лозова, вул АДРЕСА_4 Польова, буд. АДРЕСА_2 , відповідно до своїх технічних характеристик і за своїм функціональним призначенням відповідає класу 1251 будівлі промисловості. (а.с.64).

Згідно положень п.266.5.1 п.266.5 ст. 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до рішення №2 IV сесії VII скликання від 27.01.2016 р. «Про внесення змін до рішення №44 від 17.02.2015 року про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Русько-Лозівської сільської ради", встановлено, що ставка податку у 2016 році для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб встановлюються у таких розмірах: 1) будівлі готельні 2 відсотка; 2) будівлі офісні 1,8 відсотка; 3) будівлі торговельні 0,5 відсотка; 4) будівлі промислові та склади 0,5 відсотка; 5) гаражі 0,2 відсотка; 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) 2 відсотка; 7) господарські (присадибні) будівлі 0,1 відсотка; 8) інші будівлі 0,2 відсотка.

Згідно додатку № 1 рішення №10 сесії XVII Русько-Лозівської сільської ради VII скликання від 16.02.2017 року "Про внесення змін до Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Русько-Лозівської сільської ради", затвердженого рішенням №2 IV сесії VII скликання від 27.01.2016 р., ставки податку в 2017-2018 р.р. для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування. Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у 2017, 2018 роках встановлюються у таких розмірах: 1) будівлі готельні 1 відсоток; 2) будівлі офісні 1 відсоток; 3) будівлі торговельні 0,25 відсотка; 4) будівлі промислові та склади 0,25 відсотка; 5) гаражі 0,1 відсотка; 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі 0,05 відсотка; 8) інші будівлі 0,1 відсотка.

В судовому засіданні та у відзиві на позов представник відповідача пояснив, що при обрахуванні позивачу податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016, 2017 та 2018 роки контролюючий орган виходив з того, що належний позивачу на праві власності нежитловий комплекс загальною площею 2588,0 кв.м., що знаходиться за адресою Харківська область, Дергачівський район, с. Руська Лозова, вул. Польова, буд. 11, відноситься до офісного типу нерухомості та застосував ставку податку 2 відсотка за 2016 рік та 1 відсоток за 2017-2018 роки до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування, однак, суд не погоджується з твердженнями відповідача, що належний позивачу на праві власності нежитловий комплекс відносяться до офісного типу нерухомості, оскільки за своїми характеристиками відносяться до промислових та виробничих приміщень, що підтверджується матеріалами справи.

Тому, ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості у 2016 році повинна бути застосована контролюючим органом 0,5 відсотка до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування як за промислові будівлі та склади (мін.з/п 1378,00 *0,5 %=6,89; 6,89 *2588 заг.пл.=17831,32), а тому податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №0130536/1-5606-2030 від 02.07.2019 р. підлягає скасуванню в частині визначення податкового зобов`язання за 2016 р. в сумі 53493,96 грн. (71325,28-17831,32=53493,96 грн.).

Ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості у 2017 році повинна бути застосована контролюючим органом 0,25 відсотка до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування як за промислові будівлі та склади (мін.з/п 3200,00 *0,25 %=8; 8*2588 заг.пл.=20704,00 грн.), а тому податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №0130536/1-5606-2030 від 02.07.2019 р. підлягає скасуванню в частині визначення податкового зобов`язання за 2017 р. в сумі 62112,00 грн. (82816,00-20704,00=62112,00 грн.).

Отже, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №0130536/1-5606-2030 від 02.07.2019 р. підлягає скасуванню в частині визначення податкового зобов`язання за 2016 р. та 2017 р. в загальній сумі 115605,96 грн.

Крім того, ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості у 2018 році повинна бути застосована контролюючим органом 0,25 відсотка до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування як за промислові будівлі та склади (мін.з/п 3723,00 *0,25 %=9,31; 9,31*2588 заг.пл.=24094,28 грн.), а тому, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №0-2030 від 02.07.2019 р. підлягає скасуванню в частині визначення податкового зобов`язання в сумі 72256,96 грн. (96351,24-24094,28=72256,96 грн.).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61027, код 43143704) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №0-2030 від 02.07.2019 р. в частині визначення податкового зобов`язання в сумі 72256,96 грн. (сімдесят дві тисячі двісті п`ятдесят шість гривень 96 копійок).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №0130536/1-5606-2030 від 02.07.2019 р. в частині визначення податкового зобов`язання в сумі 115605,96 грн. (сто п`ятнадцять тисяч шістсот п`ять гривень 96 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61027, код 43143704) суму сплаченого судового збору у розмірі 1878,62 грн. (одна тисяча вісімсот сімдесят вісім гривень 62 копійки).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 19 грудня 2019 року.

Суддя Д.А. Волошин