Справа № 640/11490/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

18 грудня 2019 року м. Київ№ 640/11490/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю

секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у спрощеному (письмовому)

провадженні без проведення судового засідання та виклику учасників справи

адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль-Південь»
доДержавного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Мутайламова Шаміля Ахмедбашировича
треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору:Комунальне підприємство «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу», Міністерство юстиції України, ОСОБА_1
про скасування записів,
ВСТАНОВИВ:

25.06.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль-Південь» (надалі - позивач або ТОВ «Автомагістраль-Південь» або Товариство) подано на розгляд Окружному адміністративному суду м. Києва позов до державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Мутайламова Шаміля Ахмедбашировича (далі - відповідач), у якому Товариство просить суд:

- скасувати запис про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під номером 43970283, зареєстровану державним реєстратором КП «Реєстраційний Центр Реєстрації Нерухомості та Бізнесу» Мутайламовим Ш.А.;

- скасувати запис про державну реєстрацію прав за заявою ОСОБА_1 , зареєстрованою 09.11.2018 під номером 31099901 про реєстрацію обтяження, арешту нерухомого майна на цілісний майновий комплекс з реєстраційним номером 19, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивуючи позовні вимоги позивач наводить твердження про те, що саме бездіяльність державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу», що полягає у невиконанні вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25.12.2015 № 1127, в частині відмови в державній реєстрації прав за заявою ОСОБА_1 , порушує право власності ТОВ «Автомагістраль-Південь». Зокрема, позивач зазначає, що реалізуючи свої права власності, 28.12.2018 між ТОВ «Автомагістраль-Південь» та ТОВ «Белогві» було укладено договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, що був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Токарською Т.В. 28.12.2018 за реєстровим № 1911; 28.12.2018 ТОВ «Белогві» звернулось до державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Токарської Т.В. із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності); під час здійснення реєстраційних дій було виявлено, що 09.11.2018 о 21:42:51 ОСОБА_1 було подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо обтяження речового права) для проведення державної реєстрації обтяження, арешту нерухомого майна на цілісний майновий комплекс; внаслідок зазначеного Токарською Т.В. було прийнято рішення розглянути заяву ТОВ «Белогві» від 28.12.2018 після прийняття рішення щодо заяви ОСОБА_1 від 09.11.2018; так, по заяві ОСОБА_1 було прийняте рішення про зупинення розгляду заяви, оскільки заявником не було подано документи в повному обсязі; позивач акцентує про порушення діями відповідача права власності ТОВ «Автомагістраль-Південь» на цілісний майновий комплекс.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Пащенку К.С.

04.07.2019 ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва було відкрито провадження в адміністративній справі № 640/11490/19 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання; залучено до участі у справі Комунальне підприємство «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» (в тексті - третя особа-1), Міністерство юстиції України (нижче - третя особа-2) та ОСОБА_1 (за текстом - третя особа-3) у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.07.2019 відмовлено у задоволенні клопотання представника Товариства обмеженою відповідальністю "АВТОМАГІСТРАЛЬ- ПІВДЕНЬ" про розгляд справи з повідомленням сторін.

27.08.2019 до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника третьої особи-2 надійшли пояснення у справі, у яких остання акцентує увагу на тому, що рішення Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України не оскаржується.

29.08.2019 через канцелярію до суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, у якій останній просив суд, до набрання законної сили судовим рішенням по справі, заборонити державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрації, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, проводити реєстраційні дії відносно майна ТОВ "Автомагістраль-Південь" ().

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.09.2019 повернуто без розгляду заяву вих. № 2708/19-Юр.1 від 27.08.2019 «Про забезпечення позову» представника Товариства обмеженою відповідальністю "АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ" Тимофеєва М.С.

13.09.2019 до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, яка відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду була передана судді Пащенку К.С.

17.09.2019 ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль-Південь».

Оцінивши за правилами статті статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України), надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Адміністративною справою у розумінні пунктів 1, 2 частини 1 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини 1 статті 19 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

В силу ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд принагідно відмічає, що правові висновки в частині правових питань «визначення предметної юрисдикції справи, при встановленні якої має бути враховано суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридична природи обставин у справі» відображено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 3 квітня 2019 року (справа № 814/721/17) та Верховним Судом у постанові від 20 листопада 2019 року (справа № 1740/2224/18).

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12.10.1978) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з порушенням приватного права ТОВ "АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ", а саме права власності на нерухоме майно - цілісний майновий комплекс з реєстраційним номером 19, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, місто Новомосковськ, вулиця Заводська, будинок 20, в обґрунтування непорушності якого останній посилається на приписи Конституції України та Цивільного кодексу України, що свідчить про оскарження записів про державну реєстрацію прав відповідача в контексті матеріально-правового питання порушення права власності, з метою захисту якого позивач і подав відповідний позов, та, поміж цього, викладені в адміністративному позові обставини наведені в площині реалізації своїх прав, як власника означеного вище майна, за висновками суду, спір фактично обумовлений порушенням приватного особистого права ТОВ "АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ", як, в першу чергу, власника майна, і, у такому випадку, управлінські дії відповідача, в аспекті обумовлених наслідків, пов`язані з порушенням, як виокремлюється позивачем в позові, права власності останнього, що, виходячи із суті інтересу, за захистом якого звернувся позивач, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи всіх обставин у справі, обумовлює приватноправовий характер спору. Відтак спір не є публічно-правовим, а має приватно-правовий характер та підлягає захисту в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

У відповідності до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 14.11.2019 (справа № 826/2966/16).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Аналогічні приписи щодо підстав для закриття провадження у справі містилися в редакції КАС України, що діяла на час виникнення спірних відносин.

Враховуючи викладене, зважаючи на предметну юрисдикцію та характер правовідносин у цій справі, суд вважає, що даний спір про скасування рішення, а також похідної, по суті, вимоги про скасування запису, непідвідомчій адміністративному суду, а є таким, що підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 238, 241, 242, 243 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі № 640/11490/19 за позовом вих. № 1507/19-Юр.1 від 15.07.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль-Південь».

Ухвала, відповідно до змісту ч. 1 ст. 256 та ч. 2 ст. 238, п. 13 ч. 1 ст. 294 КАС України, набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена.

Згідно з частиною восьмою статті 283 КАС України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані сторонами протягом десяти днів з дня їх проголошення у порядку, встановленому ст. ст. 295 - 297 КАС України.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України, в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя К.С. Пащенко