Справа № 420/3487/19
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 420/3487/19

адміністративне провадження № К/9901/34426/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Яковенка М. М.,

суддів Дашутін І. В., Шишов О. О.,

перевіривши касаційну скаргу Захарівської районної державної адміністрації на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 420/3487/19 за позовом ОСОБА_1 до Захарівської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, стягнення заробітку за час військової служби за контрактом в особливий період,

ВСТАНОВИВ:
До суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до Захарівської районної державної адміністрації Одеської області про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиконання вимог законодавства про нарахування та виплату позивачу за рахунок бюджетних асигнувань середнього заробітку за час військової служби за контрактом в особливий період з 29 березня 2016 року по 29 березня 2019 року в сумі 132628,14 грн, стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час військової служби за контрактом в особливий період з 29 березня 2016 року по 29 березня 2019 року в сумі 132628,14 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року, залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Фрунзівської районної державної адміністрації Одеської області № 55/к-2016 від 05 квітня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 .

Визнано протиправною бездіяльність Захарівської районної державної адміністрації Одеської області щодо невиконання вимог законодавства про нарахування та виплату позивачу за рахунок бюджетних асигнувань середнього заробітку за час військової служби за контрактом в особливий період з 29 березня 2016 року по 29 березня 2019 року.

Стягнуто з Захарівської районної державної адміністрації Одеської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час військової служби за контрактом в особливий період з 29 березня 2016 року по 29 березня 2019 року в сумі 88972,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольнивши частково позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанції дійшли до висновку, що позивача з 28 березня 2016 року звільнено з посади головного спеціаліста відділу організаційно-кадрової роботи апарату Фрунзівської районної державної адміністрації Одеської області у зв`язку із вступом на військову службу за контрактом на підставі п. 3 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

За правилами п. 3 ст. 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору є, зокрема, призов або вступ працівника на військову службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до ч. 3, 4 ст. 119 цього Кодексу.

За правилами п. 13, 15, 18 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 на військову службу за контрактом приймаються: громадяни відповідно до ст. 19 і 20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладаються: контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.

Перший контракт про проходження військової служби укладається: з військовослужбовцями, прийнятими на посади рядового складу, - строком на 3 роки.

З наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28 березня 2019 року № 12-РС вбачається, що позивача звільнено з військової служби у запас у зв`язку із закінченням контракту під час дії особливого періоду.

Отже, на позивача розповсюджуються гарантії, передбачені ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України, тобто, збереження місця роботи, посади, і середнього заробітку в установі, в якій вона працювала на час призову та вона не могла бути звільнена за п. 3 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

У поданій касаційній скарзі відповідач, з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 420/3487/19 та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Пункт 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і ст. 13 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 5 цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Згідно п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України Про запобігання корупції займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Наведені обставини свідчать, що спірні правовідносини у цій справі склались з приводу проходження позивачем публічної служби, справа є незначної складності.

Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судовому рішенні суду апеляційної інстанції обставинами справи не дає підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України та не вказує на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм права. Таке застосування є очевидним (п. 2 ч. 2 ст. 332 КАС України).

Посада публічної служби, яку обіймав позивач та у зв`язку з перебуванням на якій виник цей спір, не відноситься до категорії службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище в розумінні примітки до ст. 50 Закону України «Про запобігання корупції».

Разом з тим, Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Захарівської районної державної адміністрації на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 420/3487/19.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов