Справа № 711/6351/19
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року справа № 711/6351/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Баклаженко Н.В.,

позивача ОСОБА_1 (особисто),

представника позивача Чорноіваненка Д.О. (за ордером),

розглянувши по суті у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державної установи «Черкаська виправна колонія №62» про визнання протиправними дій та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , далі позивач) з позовом до державної установи «Черкаська виправна колонія №62» (вул. Сурікова, 30, м. Черкаси, 18027, далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо утримання позивача в дисциплінарному ізоляторі з 17.05.2019 на загальних підставах;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 17.05.2019 виконуючого обов`язки начальника арештного дому державної установи «Черкаська виправна колонія №62» ОСОБА_2 про поміщення засудженого позивача в окрему камеру ДІЗО, ПКТ (ОК) на загальних підставах.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду 25.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постанова від 17.05.2019 виконуючого обов`язки начальника арештного дому державної установи «Черкаська виправна колонія №62» ОСОБА_2 про поміщення засудженого позивача в окрему камеру ДІЗО, ПКТ (ОК) на загальних підставах є протиправною, оскільки винесена ніби-то на підставі особистої заяви позивача щодо його ізоляції від інших засуджених для забезпечення його особистої безпеки, однак позивач вказав, що такої заяви він не писав. Крім того, згідно норм ч. 3 ст. 10 Кримінально-виконавчого кодексу України адміністрація установи виконання покарань вживає заходів до переведення засудженого в безпечне місце, а також інших заходів до усунення небезпеки, вирішує питання про місце подальшого відбування ним покарання, тому переведення засудженого в ДІЗО не може вважатись єдиним безпечним місцем для засудженого, оскільки у вказаному випадку переведення засудженого могло бути і в приміщення камерного типу (ПКТ).

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити з підстав, зазначених вище.

Представник відповідачів в судове засідання 16.12.2019 не прибув, однак в судовому засіданні 20.11.2019 усно заперечив щодо задоволення позову.

Разом з цим, відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов не надав, про причини неподання відзиву суд не повідомив, тому у відповідності до ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання державною установою «Черкаська виправна колонія №62» відзиву на позов кваліфікується судом як визнання позову.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відбував кримінальне покарання за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України в державній установі «Черкаська виправна колонія №62» (вул. Сурікова, 30, м. Черкаси, 18027).

17.05.2019 постановою виконуючого обов`язки начальника арештного дому державної установи «Черкаська виправна колонія №62» ОСОБА_3 В. поміщено засудженого ОСОБА_1 в окрему камеру ДІЗО, ПКТ (ОК) на загальних підставах.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що згідно положень ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими. Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 10 Кримінально-виконавчого кодексу України разі виникнення небезпеки життю і здоров`ю засуджених, які відбувають покарання у виді арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, вони мають право звернутися із заявою до будь-якої посадової особи органу чи установи виконання покарань з проханням про забезпечення особистої безпеки. У цьому разі посадова особа зобов`язана вжити невідкладних заходів щодо забезпечення особистої безпеки засудженого. Адміністрація установи виконання покарань вживає заходів до переведення засудженого в безпечне місце, а також інших заходів до усунення небезпеки, вирішує питання про місце подальшого відбування ним покарання.

Пунктом 5 Розділу XXІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року №2823/5 передбачено, що підставою для приймання та тримання засуджених у ДІЗО та карцерах є постанова про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань, винесена начальником установи виконання покарань або особою, яка виконує його обов`язки, на підставі рішення дисциплінарної комісії з визначенням строку тримання.

Як встановлено судом із матеріалів справи, постанова від 17.05.2019 виконуючого обов`язки начальника арештного дому державної установи «Черкаська виправна колонія №62» ОСОБА_2 про поміщення засудженого позивача в окрему камеру ДІЗО, ПКТ (ОК) на загальних підставах є протиправною, оскільки винесена ніби-то на підставі особистої заяви позивача від 17.05.2019 щодо його ізоляції від інших засуджених для забезпечення його особистої безпеки.

Разом з цим, допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 під присягу свідка пояснив, що 17.05.2019 заяви про його ізоляцію від інших засуджених для забезпечення його особистої безпеки з метою недопущення конфліктних ситуацій з іншими засудженими - не писав та до адміністрації державної установи «Черкаська виправна колонія №62» із вказаним проханням не звертався. Крім того, надав до суду для огляду інші заяви, які написані ним власноручно та оригінал паспорта громадянина України для звірки його власноручного почерку та підпису.

У зв`язку із вищевикладеним, наявна у матеріалах адміністративної справи копія заяви від 17.05.2019 щодо ізоляції позивача від інших засуджених для забезпечення його особистої безпеки з метою недопущення конфліктних ситуацій з іншими засудженими (а.с. 9) викликає сумнів щодо власноручної написання її безпосередньо позивачем, оскільки він зазначає протилежне.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно поміщено засудженого ОСОБА_1 в окрему камеру ДІЗО, ПКТ (ОК) на загальних підставах, за відсутності на те законних підстав.

Суд також зауважує, що відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов не надав, про причини неподання відзиву суд не повідомив, тому у відповідності до ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання державною установою «Черкаська виправна колонія №62» відзиву на позов кваліфікується судом як визнання позову та у подальшому будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

У зв`язку із вищевикладеним суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії державної установи «Черкаська виправна колонія №62» щодо утримання ОСОБА_1 в дисциплінарному ізоляторі з 17.05.2019 на загальних підставах.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 17.05.2019 виконуючого обов`язки начальника арештного дому державної установи «Черкаська виправна колонія №62» ОСОБА_2 про поміщення засудженого ОСОБА_1 в окрему камеру ДІЗО, ПКТ (ОК) на загальних підставах.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань державної установи «Черкаська виправна колонія №62» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.А. Гайдаш

Рішення складено у повному обсязі 21.12.2019.