Справа № 2а-0870/8581/11
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 грудня 2019 року

Київ

справа №2а-0870/8581/11

адміністративне провадження №К/9901/8361/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

за участю секретаря Томах О.О.

представника позивача - Польнікової Н.В.

представника відповідача - не прибув,

касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (правонаступник Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС)

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02.06.2014 (суддя Матяш О.В.)

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2015 (судді Чабаненко С.В., Іванов С.М., Шлай А.В.)

у справі № 2а-0870/8581/11

за позовом Публічного акціонерного товариства "Мотор Січ"

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2011 року Публічне акціонерне товариство «Мотор Січ» (далі - позивач, ПАТ «Мотор Січ») звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - відповідач, СДПІ з обслуговування ВП у м. Запоріжжі МГУ Міндоходів), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12.05.2011 № та № .

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 02.06.2014, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2015, позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02.06.2014 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2015 і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що право на податковий кредит підприємство отримує при придбанні товарів або послуг, а запасні частини та вузли, ввезені позивачем, не є придатними для їх подальшого використання за призначенням, оскільки фактично є металобрухтом, то ПАТ «Мотор Січ» завищено заявлену суму бюджетного відшкодування на 137 871,32 гривень. Також, позивачем віднесено до податкового кредиту, від`ємного значення та бюджетного відшкодування січня 2011 року 4 725 402 гривень, нарахованих за результатами відображення у податковому обліку операцій з придбання товарів, робіт та послуг, зокрема, віднесено до податкового кредиту 60 439,50 гривень за податковими накладними, отриманими від ТОВ «Будівельна компанія «Регіон-Буд» у зв`язку з придбанням будівельних, монтажних робіт. Вартість робіт по договору складає 252559 гривень, тобто, на 110078 гривень менше, ніж нараховано за результатами відносин з ТОВ «БК «Регіон-Буд» у січні 2011 року. Проте, за результатами дослідження реальності відображених позивачем господарських операцій з ТОВ «БК «Регіон Буд» ДПІ у м. Сімферополі проведено перевірку останнього з питань достовірності формування податкового кредиту та податкових зобов`язань за грудень 2010 року і січень 2011 року (акт № 3382/23-4/37081846 від 28.03.2011), та встановлено, що ТОВ «БК «Регіон Буд» зазначені ремонтні роботи не виконувались власними силами, а придбавались у ТОВ «Комплектторг». Відповідач посилається на те, що ВАТ «Мотор Січ» проведено фінансові операції, що спрямовані лише на надання податкової вигоди підприємствам-вигодонабувачам при операціях через ланцюг підприємств-«транзитерів», в т.ч. з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, які не мають реального товарного характеру, оскільки у підприємств-постачальник ТОВ «Юкун», ТОВ «Мультіфлекс», ТОВ «Річбуд», ТОВ «Компані Газресурссервіс», ПВКП «Європромпідшипник», ТОВ «Торговий дім Інвестресурс», ТОВ «Будівельна компанія «Регіон-буд», ТОВ «Торгівельно-промислове підприємство «Спектр», ПП «Соутех», ПП «Віза-сервіс», ТОВ «Фірма «СД» ЛТД, ТОВ «Співдружність Буд», ТОВ «Промзапал», ПП «Техакумсервіс», ТОВ «Інтерн-Юг» відсутні трудові ресурси, складські приміщення, виробничі потужності для здійснення будь-якого виду діяльності. Також посилається на відсутність актів приймання-передачі товару, довіреностей, документів, що засвідчують транспортування, зберігання товарів. Відповідно, фактичне здійснення постачання, приймання-передачі та оприбуткування товарно-матеріальних цінностей по ланцюгу від зазначених підприємств до контрагентів не підтверджено.

Позивач у письмових запереченнях проти доводів касаційної скарги заперечував, вважає оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими та прийнятими у відповідності до норм законодавства, а тому просив суд касаційну скаргу податкового органу залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2018 касаційну скаргу було передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 25.03.2011 по 18.04.2011 посадовими особами відповідача згідно із підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 пунктом 200.11 статті 200 Податкового кодексу України, пунктом 1, підпунктами 2.1, 2.2, 2.3 пункту 2, пунктом 3 «Переліку достатніх підстав, які надають податковим органам право на проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування такого податку», затвердженого Постановою КМУ від 27.12.2010 № 1238, на підставі наказу від 25.03.2011 № 305, направлення від 25.03.2011 № 0190 була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ВАТ «Мотор Січ» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість з напрямом відшкодування на розрахунковий рахунок платника у банку за січень 2011 року, яка виникла за рахунок від`ємного значення ПДВ, що декларувалася у січні 2011 року, за результатами якої складено акт від 19.04.2011 № 58/08-02/14307794 та зроблено висновок про порушення позивачем вимог підпунктів 14.1.18, 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пункту 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.3, абзацу «а» пункту 200.4 статті 200, пункту 201.15 статті 201 Податкового кодексу України, «Порядку ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних», затвердженого Наказом ДПА України №1002 від 24.12.2010, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 29.12.2010 за №1402/18697, пункту 4.1 «Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість», затвердженого Наказом ДПА України № 41 від 25.01.2011, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.02.2011 за №197/18935 (далі - Порядок №41), в результаті чого завищено заявлену суму бюджетного відшкодування за січень 2011 року на загальну суму 4 863 273 гривень; абзацу «б» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, підпункту 4.6.7 пункту 4.6 статті 4 Порядку №41, в результаті чого завищено залишок від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, на суму в розмірі 8 406 924 гривень (р.26) у зв`язку з не відображенням результатів попередніх перевірок, в т.ч. по періодах: вересень 2010 року - 6 221 007 гривень, жовтень 2010 року - 2 185 917 гривень.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем 12.05.2011 прийнято податкові повідомлення-рішення № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 4 863 273 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 1 грн та № , яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 8 406 924 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 1 грн.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, виходили з того, що відповідачем на доведено наявність складу податкового правопорушення, оскільки операції між позивачем та контрагентами були оформлені належним чином, документально підтверджені; документи мають необхідні реквізити, скріплені підписами повноважних осіб і печатками підприємств, що відповідає вищезазначеним вимогам законодавства. Підприємством дотримано усіх вимог щодо формування податкового кредиту, з огляду на наявність в Податковому кодексі України спеціальних норм, що регулюють порядок оподаткування імпортних операцій, висновки податкового органу по зменшенню податкового кредиту та бюджетного відшкодування на суми ПДВ, сплачені при розмитненні зазначених товарів, є неправомірними. Також, протиправність зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість та зменшення суми бюджетного відшкодування за періоди, що розглядаються у даній адміністративній справі вже були предметом розгляду іншої адміністративної справи.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність доводів податкового органу про завищення суми податкового кредиту на 137 871, 32 грн при імпорті майна із зазначенням характеру угоди « 84».

Так, податок на додану вартість, на суму якого податковим органом зменшено податковий кредит за січень 2011 року, було сплачено позивачем під час розмитнення запасних частин до авіаційних двигунів, знятих під час ремонту, що проводився за межами митної території України та при поверненні майна у зв`язку з придбанням у нерезидента послуг з ремонту обладнання, який здійснювався за межами митної території України. Ремонт авіадвигунів здійснювався шляхом заміни відповідних запасних частин, які після його завершення надійшли у власність позивача.

За висновками податкового органу, позивач безпідставно включив до складу податкового кредиту фактично сплачену суму податку на додану вартість при імпорті товару за угодами з характером « 84», оскільки такий імпорт здійснювався при відсутності укладеного договору купівлі-продажу такого товару та при відсутності розрахунків за нього з постачальником - нерезидентом, що спростовує факт придбання позивачем таких товарно-матеріальних цінностей.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав товар за вантажно-митними деклараціями (далі-ВМД) № 112000011/2011/000059, № 112000011/2011/000075, № 112000011/2011/000168, № 112000011/2011/000204, який було поставлено на підставі контракту, укладеного між позивачем та ЗАТ «Енерго Сервіс», №1323/658-Е09-303-RU643 (ВМД) від 01.01.2010; контракту, укладеного між позивачем та ВАТ «Улан-Уденський авіаційний завод», №1323/658-Е09-030-RU643 (ВМД) від 27.01.2009; договору, укладеного між позивачем та компанією «Motor Sich Middle East FZE», №6565/09-К(ЄРО) від 16.11.2009, додатку №22 до контракту №МЕ/003/2006 від 11.02.2010 та інших документів.

На підтвердження сплати податку на додану вартість при імпорті майна за вказаними угодами позивачем надані податкова декларація з податку на додану вартість за січень 2010 року, вантажно-митні декларації.

Відповідно до підпункту «в» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт).

Згідно з пунктом 187.8, абзацом 2 пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів та з постачання послуг нерезидентом на митній території України датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу.

Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій вірними є в цій частині, оскільки по-перше в ВМД вказано тип угоди - « 84 - інше», який означає відсутність розрахунків з постачальником у зв`язку з поверненням раніше вивезених матеріальних цінностей або з заміною одних матеріальних цінностей на інші, що і було зроблено позивачем (заміна під час ремонту пошкоджених деталей) на підставі рекламаційних актів; по - друге, оформлення спірних ВМД здійснювалось у зв`язку з реалізацією позивачем своєї господарської компетенції виконання гарантійних зобов`язань, вартість яких включено до вартості виробу щодо якого надається гарантія; по - третє, отримане у власність майно пов`язано з виробничим процесом та використовується у подальшій господарській діяльності; по - четверте, позивачем сплачено ПДВ митному органу під час розмитнення товару.

Судами попередніх інстанцій встановлено зв`язок отриманих позивачем товарів з його господарською діяльністю та існування підтвердження факту сплати податку, а відтак підприємством виконані основні умови відображення податного кредиту спірного податкового періоду.

Також, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо безпідставності зменшення позивачу розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 8 406 924 грн, виходячи з такого.

Так, підставою для такого зменшення слугували висновки податкового органу, що позивачем завищено залишок від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, на суму в розмірі 8 406 924 гривень (р.26) у зв`язку з невідображенням результатів попередніх перевірок, в т.ч. по періодах: вересень 2010 року - 6 221 007 гривень, жовтень 2010 року - 2 185 917 гривень.

При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що рішеннями, що набрали законної сили у справах № 2а-0870/4785/11 та № 2а-0870/5395/11 скасовано податкові повідомлення-рішення, якими було зменшено розмір від`ємного значення за жовтень 2010 року в сумі 2 185 917 грн та бюджетне відшкодування ПДВ за вересень в сумі 8 827 550 грн та суми по яких в подальшому сформували залишок від`ємного значення податку на додану вартість січня 2011 року.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо підтвердження реальності господарських операцій позивача з ТОВ «Будівельна компанія «Регіон-буд», з ТОВ «Співдружність Буд», ТОВ «Річбуд», ПВКП «Європромпідшипник», з ТОВ «Торговий дім Інвестресурс», ТОВ «Промзапал», ТОВ «Інтерн-Юг», ПП «Віза-сервіс, ТОВ «Юкун», ТОВ «Торгівельно-промислове підприємство «Спектр», ПП «Соутех», ТОВ «Фірма «СД» ЛТД, ТОВ «Мультіфлекс» , ТОВ «Компані Газресурссервіс», вважаючи їх передчасними та такими, що зроблені без повного встановлення фактичних обставин, що мають значення для справи та входять до предмету доказування.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну. Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (пункт 201.2 статті 201 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, згідно пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість платник податку на додану вартість повинен мати оформлені належним чином податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій вказали про документальне підтвердження господарських операцій між позивачем та ТОВ «Будівельна компанія «Регіон-буд», з ТОВ «Співдружність Буд», ТОВ «Річбуд», ПВКП «Європромпідшипник», з ТОВ «Торговий дім Інвестресурс», ТОВ «Промзапал», ТОВ «Інтерн-Юг», ПП «Віза-сервіс, ТОВ «Юкун», ТОВ «Торгівельно-промислове підприємство «Спектр», ПП «Соутех», ТОВ «Фірма «СД» ЛТД, ТОВ «Мультіфлекс» , ТОВ «Компані Газресурссервіс». На підтвердження виконання даних договорів були оформлені податкові накладні.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки доводам податкового органу щодо неможливості здійснення контрагентами позивача господарської діяльності з урахуванням часу, місця знаходження майна та обсягу матеріальних, трудових ресурсів економічно необхідних для виконання робіт або послуг. Вірними є висновки судів попередніх інстанцій щодо того, що платник податку не несе відповідальності за господарську діяльність як своїх контрагентів так і за діяльність підприємств по ланцюгу постачання. Однак, підлягають встановленню та дослідженню доводи податкового органу щодо неможливості фактичного здійснення постачання, приймання-передачі та оприбуткування товарно-матеріальних цінностей та подальше їх використання у господарській діяльності.

Про відсутність факту здійснення господарської операції та необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, щодо наявності таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності через відсутність управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування лише тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку

- відсутність первинних документів обліку.

З рішень судів попередніх інстанцій не вбачається який товар придбавався та постачався позивачу, в яких цілях був придбаний та чи пов`язане придбання такого зі здійсненням господарської діяльності позивача. Щодо договорів підряду судами не встановлено де та з якою метою підприємством укладалися відповідні договори, місце здійснення будівельних робіт, можливість здійснення таких контрагентами позивача тощо. Не спростовано і доводів податкового органу щодо відсутності документів, які б підтверджували приймання товарів (послуг), їх транспортування, зберігання, тощо. Лише наявність договорів, укладених між позивачем та вказаними контрагентами, та виписаних на адресу позивача податкових накладних, з урахуванням інших доводів податкового органу, не дають можливості підтвердити реальність господарських операцій, без встановлення обставин, про які зазначено вище.

У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (частина 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції, чинній на дати ухвалення оскаржуваних судових рішень та частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в чинній редакції).

У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (частина 1 статті 77 в чинній редакції) обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 72 (78) цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.

Сам факт наявності у позивача податкових чи-то видаткових накладних, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним.

Обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами ст. 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України та закріплено також у частині 4 ст. 9 КАС України.

Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина 2 цієї статті)

Згідно з частиною 3 обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вищенаведені порушення судами норм процесуального права призвели до передчасних висновків щодо суті спору у вказаній частині, отже судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без змін рішень судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.05.2011 № та податкового повідомлення-рішення від 12.05.2012 № в частині донарахованого грошового зобов`язання в розмірі 137 871, 32 грн. В іншій частині справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 344, 349, 350, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02.06.2014 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2015 у справі № 2а-0870/8581/11 скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.05.2011 № в частині 4 725 402 грн основного платежу та 1 грн - штрафних санкцій.

Справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02.06.2014 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2015 у справі № 2а-0870/8581/11 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко