Справа № 640/19651/19
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 грудня 2019 року № 640/19651/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у місті Києві за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Громадської ради доброчесності, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування висновку та рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Громадської ради доброчесності (далі відповідач, ГРД), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Вища кваліфікаційна комісія суддів України (далі третя особа, ВККС), у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Висновок про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, який затверджений Громадською радою доброчесності 25 січня 2019 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Громадської ради доброчесності, оформлене у вигляді протоколу засідання від 25 січня 2019 року, щодо затвердження висновку про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вважає спірний Висновок та рішення Громадської ради доброчесності, оформлене у вигляді протоколу засідання від 25 січня 2019 року, щодо затвердження висновку про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, протиправними необґрунтованими і невмотивованими, та такими, що прийняті із порушенням норм чинного законодавства України, без наявності відповідних підстав, що призвело до порушення її прав та інтересів, а тому вони підлягають скасуванню в судовому порядку. Позивач акцентує увагу на тому, що вказаний висновок ні засобами поштового зв`язку, ні електронною поштою їй не надходив, про ухвалення висновку її не було повідомлено, чим було порушено її право на участь у процесу прийняття рішення. Позивач зазначає, що рішення ГРД (протокол про його затвердження) прийняті без врахування всіх обставин, що мали значення для їх прийняття, не містять підпису особи, що його прийняла, не містять обґрунтування прийнятого рішення, а також інформації про наявність належних та допустимих доказів, які свідчать про її невідповідність як кандидата на посаду судді Верховного Суду критеріям доброчесності та професійної етики.

Відповідач витребувані документи ухвалою суду та відзив на позовну заяву не надав. Поштове відправлення з копіями ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками, направлене на його адресу, повернулося до суду неврученим з відміткою Укрпошти про причини повернення - «не знайдено адресата».

З урахуванням вимог частини першої статті 130 Кодексу адміністративного судочинства України про розгляд вищевказаної справи Громадську раду доброчесності повідомлено шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 177-178).

Вища кваліфікаційна комісія суддів України, подала пояснення на позовну заяву (а.с.180-183), в яких зазначила, що комісією у складі колегії під час кваліфікаційного оцінювання у межах конкурсу на посаду судді Касаційного адміністративного суду Верховного Суду не встановлено підстав для оцінювання кандидата за критеріями професійної етики та доброчесності у 0 балів та ухвалено рішення про від 04.02.2019 № 158/вс-19, згідно з яким ОСОБА_1 визнано такою, що підтвердила здатність здійснювати правосуддя у Касаційному адміністративному суді Верховного Суду.

Третьою особою надано суду також матеріали суддівського досьє судді ОСОБА_1 на 652 арк., які приєднані до матеріалів справи.

29 листопада 2019 року позивачем до суду подано додаткові пояснення із обґрунтуванням впливу оскаржуваного висновку на її суддівську кар`єру.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

З огляду на завершення терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Указом Президента України «Про призначення судді» №1305/2005 від 21 вересня 2005 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Дніпровського районного суду міста Києва строком на п`ять років.

Постановою Верховної Ради України від 07 жовтня 2010 року № 2594-VI ОСОБА_1 обрана на посаду судді Київського апеляційного адміністративного суду безстроково.

Указом Президента України №296/2018 від 28 вересня 2018 року ОСОБА_1 переведена на посаду судді Шостого апеляційного адміністративного суду.

12 вересня 2018 року ОСОБА_1 до ВККС подано письмову заяву про участь у доборі кандидатів на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду та документи, визначені статтею 71 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Рішенням ВККС від 08 жовтня 2018 року № 78/вс-18 ОСОБА_1 допущено до участі у конкурсі на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Рішенням ВККС від 18 жовтня 2018 року №231/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання у межах конкурсу на зайняття 26 вакантних посад суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 157 кандидатів, у тому числі й щодо ОСОБА_1 .

На першому етапі кваліфікаційного оцінювання за результатами анонімного письмового тестування ОСОБА_1 набрала 87,75 балів, за виконання практичного завдання - 73,5 бали.

В рамках конкурсу до Верховного Суду ОСОБА_1 як кандидат пройшла тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, за результатами якого складено висновок та визначено рівень показників критеріїв особистої та соціальної компетенції, професійної етики та доброчесності.

Відповідно до рішення ВККС ОСОБА_1 допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди».

Рішенням Комісії від 04 лютого 2019 року № 158/вс-19 ОСОБА_1 визнано такою, що підтвердила здатність здійснювати правосуддя в Касаційному адміністративному суді в складі Верховного Суду.

Рішенням Комісії у пленарному складі від 21 лютого 2019 року №235/вс-19 вирішено підтримати вказане рішення Комісії у складі колегії та доручено Комісії у складі колегії завершити проведення кваліфікаційного оцінювання ОСОБА_1 як кандидата на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

06 березня 2019 року ВККС прийнято рішення № 420/вс-19 та 569/вс-19, якими визначено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання ОСОБА_1 як така, що підтвердила здатність здійснювати правосуддя в Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, набрала 853,25 бала та внесено рекомендацію Вищій раді правосуддя щодо призначення її на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

08 квітня 2018 року Вищою радою правосуддя прийнято рішення № 10726/15-19 про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Указом Президента України від 07 травня 2019 року №195/2019 ОСОБА_1 . призначено суддею Верховного Суду.

Водночас, Громадською радою доброчесності в межах цієї процедури було складено Висновок, у якому стосовно позивача зазначено, що:

1) Кандидат на посаду судді свавільно встановлював обмеження у реалізації права на мирні зібрання, що нівелювало реалізацію свободи мирних зібрань.

(підпункт 3.6 п. З Індикаторів визначення невідповідності суддів (кандидатів на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженим рішенням Громадської ради доброчесності від 11.01.2019)

1.1. В складі колегії суддів Кандидат розглянула апеляційну скаргу Чернігівської обласної організації політичної партії «Демократичний Альянс» на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2013 р. у справі за адміністративним позовом Чернігівської міської ради до Чернігівської обласної організації політичної партії «Демократичний Альянс» про обмеження права на мирні зібрання. Постановою від 06.02.2014 ухвалено апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 березня 2016 року це рішення було скасоване, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя встановлено, що при ухваленні даного рішення Кандидат допустила порушення норм процесуального права, які свідчать про наявність в її діях ознак дисциплінарного проступку, однак, у зв`язку із закінченням строку для притягнення до дисциплінарної відповідальності, у відкритті дисциплінарної справи стосовно Кандидата було відмовлено.

1.2. Згідно з пояснювальною запискою до проекту Постанови Верховної Ради України «Про особливості відповідальності суддів причетних до масових фальсифікацій виборів народних депутатів України 28 жовтня 2012 року» 02 листопада 2012 року колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі судді Беспалова О.О. ОСОБА_1 та Грибан І.О. розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу офіційного спостерігача від Партії Регіонів ОСОБА_2 на постанову Обухівського районного суду Київської області від ж 31 жовтня 2012 року за позовом офіційного спостерігача від Партії Регіонів ОСОБА_2 до дільничної виборчої комісії №321334 одномандатного виборчого округу №94 про визнання протиправним та скасування рішення дільничної виборчої комісії по справі №2а-207/12, скасувавши рішення першої інстанції про відмову у задоволенні позову офіційного спостерігача, та задовольнивши позов частково, визнавши неправомірними дії щодо недопущення офіційного спостерігача у приміщення для голосування. Рішення суду стало підставою для скасування голосування 1172 громадян, які здійснили своє волевиявлення відповідно до Конституції України.

1.3. В складі колегії суддів розглянула апеляційну скаргу громадської ініціативи «Громадський захист Київщини» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 02 березня 2012 р., у справі за адміністративним позовом Виконавчого комітету Броварської міської Ради Київської області до громадської ініціативи «Громадський захист Київщини» про обмеження права на мирні зібрання. Постановою від 17.04.2012 ухвалено апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

1.4. В складі колегії суддів розглянула апеляційну скаргу Народознавчого товариства «Берегиня» на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2011 року у справі за позовом виконавчого комітету Уманської міської ради до Народознавчого товариства «Берегиня» про встановлення обмежень щодо реалізації права на мирне зібрання. Постановою від 19.04.2012 ухвалено апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

1.5. Під головуванням Кандидата розглянуто апеляційну скаргу на постанову Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2012 року у справі за позовом Виконавчого комітету Вишневської міської ради до кандидата у народні депутати України по одномандатному виборчому округу №95 про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання. Постановою від 01.11.2012 ухвалено апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

2) Суддя, не перебуваючи на робочому місці (була на навчанні), ухвалювала судові рішення.

(підпункт 6.5 п. 6 Індикаторів визначення невідповідності суддів (кандидатів на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженим рішенням Громадської ради доброчесності від 11.01.2019).

2.1. Згідно з досьє Кандидата, розміщеним па сайті ВККС України, Кандидат проходила в Національній школі суддів України у м. Києві протягом 04.04.2015 - 09.04.2015 періодичне навчання суддів з метою підвищення рівня кваліфікації на семінарі з питань застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини при здійсненні правосуддя, організованого спільно з координатором проектів ОБСЄ в Україні, Верховним судом України, Вищим адміністративним судом України. Водночас відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень під головуванням Кандидата протягом 09.04.2014 ухвалено 33 судові рішення: ухвала від 09.04.2015, ухвала від 09.04.2015, ухвала від 09.04.2015, ухвала від 09.04.2015, ухвала від 09.04.2015, ухвала від 09.04.2015, ухвала від 09.04.2015, ухвала від 09.04.2015, ухвала під 09.04.2015, ухвала від 09.04.2015, ухвала від 09.04.2015, ухвала від 09.04.2015,ухвала від 09.04.2015, ухвала від 09.04.2015, ухвала від 09.04.2015, ухвала від 09.04.2015, ухвала від 09.04.2015, ухвала від 09.04.2015, ухвала від 09.04.2015, ухвала від 09.04.2015, ухвала від 09.04.2015, ухвала від 09.04.2015, ухвала від 09.04.2015,ухвала від 09.04.2015, ухвала від 09.04.2015, ухвала від 09.04.2015, ухвала від 09.04.2015, постанова від 09.04.2015, постанова від 09.04.2015, постанова від 09.04.2015, постанова від 09.04.2015, постанова від 09.04.2015, постанова від 09.04.2015. З котрих шість ухвалено у відкритому судовому засіданні.

2.2. Згідно з досьє Кандидата, розміщеним на сайті ВККС України, Кандидат проходила в Національній школі суддів України у м. Києві протягом 12.03.2012 - 16.03.2012 (40 академічних годин) підготовку суддів апеляційних адміністративних судів. Водночас відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень під головуванням Кандидата протягом 12.03.2013 ухвалено 1 рішення: ухвала від 12.03.2012.

2.3. Згідно з досьє Кандидата, розміщеним на сайті ВККС України, Кандидат проходила в Національній школі суддів України (Харківське відділення) протягом 05.03.2013 - 06.03.2013 (16 академічних годин) періодичне навчання суддів окружних, апеляційний адміністративних та місцевих загальних судів на семінарі на тему «Зміцнення потенціалу судової влади щодо виявлення та захисту іноземців, постраждалих від торгівлі людьми в Україні». Водночас відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень під головуванням Кандидата протягом 05.03.2013 ухвалено 1 рішення: ухвала від 05.03.2013.

2.4. Згідно з досьє Кандидата, розміщеним на сайті ВККС України, Кандидат проходила в Національній школі суддів України у м. Києві протягом 22.04.2013 - 26.04.2013 (40 академічних годин) підготовку викладачів на семінарі на тему: «Методика викладання адміністративного судочинства». Водночас відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень під головуванням Кандидата протягом 22.04.2013 - 26.04.2013 ухвалено 110 судових рішень.

2.5. Згідно з досьє Кандидата, розміщеним на сайті ВККС України, Кандидат проходила в Національній школі суддів України у м. Києві протягом 18.07.2013 - 19.07.2013 (16 академічних годин) періодичне навчання суддів з метою підвищення рівня кваліфікації на семінарі з питань застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Водночас відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень під головуванням Кандидата протягом 18.07.2013 - 19.07.2013 ухвалено 8 судових рішень.

2.6. Згідно з досьє Кандидата, розміщеним на сайті ВККС України, Кандидат проходила в Національній школі суддів України у м. Києві протягом 30.09.2013 - 04.10.2013 (40 академічних годин) підготовку суддів апеляційний адміністративних судів. Водночас відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень під головуванням Кандидата протягом 30.09.2013 - 04.10.2013 ухвалено 20 судових рішень.

2.7. Згідно з досьє Кандидата, розміщеним на сайті ВККС України, Кандидат проходила в Національній школі суддів України у м. Києві протягом 13.10.2015 - 13.10.2015 (8 академічних годин) періодичне навчання суддів адміністративних судів з метою підвищення рівня кваліфікації на семінарі на тему: «Застосування виборчого законодавства на місцевих виборах». Водночас відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень під головуванням Кандидата протягом 13.10.2015 ухвалено 3 судових рішення.

2.8 Згідно з досьє Кандидата, розміщеним на сайті ВККС України, Кандидат проходила в Національній школі суддів України у м. Києві протягом 18.10.2016 - 18.10.2016 (8 академічних годин) періодичне навчання суддів адміністративних суддів з метою підвищення рівня кваліфікації на семінарі на тему: «Заборона мирних зібрань». Водночас відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень під головуванням кандидата протягом 18.10.2016 ухвалено 14 судових рішень. Вказані обставини можуть свідчити про те, що Кандидат не брала участь в зазначених навчаннях, а продовжувала здійснювати правосуддя.

Вважаючи свої права та охоронювані законом інтереси порушеними в частині встановлення відповідності критеріям доброчесності та професійної етики, позивач звернулася з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, в частині процесуальних питань: розгляду спору, який виник між сторонами, у порядку адміністративного судочинства; питання правосуб`єктності ГРД; способу захисту порушеного права, обраного позивачем, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 87 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Громадська рада доброчесності утворюється з метою сприяння Вищій кваліфікаційній комісії суддів України у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання.

Громадська рада доброчесності, зокрема: 1) збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); 2) надає Вищій кваліфікаційній комісії суддів України інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); 3) надає, за наявності відповідних підстав, Вищій кваліфікаційній комісії суддів України висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє (частина шоста статті 87 Закону).

Поряд з наведеним, слід зазначити, що статус і функції ГРД детально викладені в Регламенті ГРД, який схвалено рішенням ГРД від 23 листопада 2016 № 1/2016 (із змінами; далі - Регламент).

Так, відповідно до частини першої статті 2 Регламенту ГРД, завданням Ради як інструменту громадськості, що встановлений Законом, є утвердження доброчесності та високих стандартів професійної етики у суддівському корпусі. З цією метою Рада сприяє Вищій кваліфікаційній комісії суддів України у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання шляхом надання інформації про них або висновків про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) цим критеріям.

Як зазначено в Регламенті, ГРД лише сприяє роботі Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в питаннях кваліфікаційного оцінювання суддів, але ГРД не може виносити остаточного рішення щодо доброчесності або професійної етики окремого судді.

Позиція щодо сприяння ГРД роботі ВККС України, про що акцентується у статті 87 Закону, викладена у Висновку Ради Європи щодо Регламенту Громадської ради доброчесності від 10 квітня 2017 (адреса посилання: https://vkksu.gov.ua/userfiles/doc/perelik-dokumentiv/visnovok_grd.pdf), згідно якого ГРД створена як громадський орган, який сприяє роботі Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, яка, відповідно, є основною інституцією, що здійснює перевірку інформації та надання остаточних висновків під час оцінювання суддів та кандидатів на посаду судді. Оскільки ГРД бере участь у процесі індивідуального оцінювання суддів та кандидатів на посаду судді, її робота має ставити за мету вдосконалення суддівського корпусу, забезпечуючи його якомога вищу професійність. Згідно з європейськими стандартами, оцінювання суддів має здійснюватися в інтересах громадськості в цілому.

Отже, виходячи з викладених у Висновку Ради Європи правових позицій, положень статті 87 Закону та статті 2 Регламенту, на ГРД покладено функцію щодо участі у проведенні кваліфікаційного оцінювання з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями, яка (функція) забезпечується шляхом сприяння Вищій кваліфікаційній комісії суддів України у встановленні відповідності судді.

Тобто, відповідач приймає участь у формуванні суддівського корпусу, впливає на суддівську кар`єру та наділений з цією метою відповідними владними повноваженнями.

За сферою правового регулювання Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, тобто містить норми саме публічного права.

У статті 88 Закону зазначено, що у разі, якщо Громадська рада доброчесності у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям доброчесності та професійної етики, то Вища кваліфікаційна комісія суддів України може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

Наведене, крім іншого, вказує на керування ГРД поведінкою іншого суб`єкта (ВККС), що притаманно суб`єктам владних повноважень, здійсненню ними публічно-владних управлінських функцій.

Частиною четвертою статті 85 Закону визначено, що суддівське досьє, серед іншого, має містити висновок Громадської ради доброчесності (у разі його наявності).

Спірний Висновок ГРД має всі ознаки правового акта індивідуальної дії, оскільки: по-перше, є самостійним юридичним актом, на підставі якого виникають відповідні правовідносини між позивачем і ГРД, ГРД та ВККС України, а також між позивачем і ВККС України; по-друге, він врегульовує відносини щодо конкретного кола осіб, зокрема, щодо позивача, та розрахований на одноразове застосування; по-третє, Висновок є обов`язковим для розгляду ВККС України, яка, в свою чергу забезпечує формування і ведення суддівського досьє, складовою якого є висновок ГРД; по-четверте, спірний висновок безпосередньо впливає на права та інтереси позивача, створюючи правовідносини, в яких отримати рішення про підтвердження ним здатності здійснювати правосуддя у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду він зможе тільки якщо таке рішення буде підтримане не менше ніж одинадцятьма членами ВККС України, тобто кваліфікованою більшістю, в той час як рішення щодо інших кандидатів, які не отримали негативного висновку ГРД, ухвалюватиметься простою більшістю голосів її складу (частина третя статті 101 Закону); по-п`яте, висновок ГРД про невідповідність позивача критеріям доброчесності та професійної етики безпосередньо впливає як на права та інтереси позивача щодо відповідності її критеріям доброчесності та професійної етики, так і безпосередньо впливає на професійну суддівську кар`єру позивача, так як знаходиться в матеріалах досьє кандидата на посаду судді у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду та суддівському досьє.

Процес надання до ВККС висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, містить усі ознаки владної управлінської діяльності, на основі Закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Враховуючи наведені процесуальні приписи статей 4, 19, 46 КАС України, суд вважає, що ГРД має всі визначені ознаки «іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень», оскільки ГРД здійснює діяльність з виконання покладених на неї Законом функцій і завдань у публічній сфері, у т.ч. реалізує частину функцій ВККС щодо перевірки та аналізу інформації щодо судді, по суті керує поведінкою останньої, а тому, відповідно, є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Надаючи тлумачення зазначеній нормі, Конституційний Суд України в рішенні від 25 грудня 1997 у справі за конституційним зверненням громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) зазначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Водночас, згідно з пунктом 67 висновку ОБСЄ/БДІПЛ щодо Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30 червня 2017 року № JUD-UKR/298/2017 [RJU/AT] (www.legislationline.org), розміщений на сайті Ради суддів України (www.rsu.gov.ua), «існування двох органів - ВККСУ та ГРД -, уповноважених оцінювати суддів і кандидатів на посаду судді одночасно, але відносно незалежно один від одного, дійсно додасть прозорості процедурі оцінювання».

Відповідно до вимог статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Зінченко проти України», стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні доступність засобу юридичного захисту, здатного забезпечити втілення в життя змісту конвенційних прав і свобод, незалежно від того, в якій формі вони закріплені в національному правовому порядку.

Водночас у пункті 110 рішення у справі «Вінтман проти України» (Vintman v. Ukraine, заява № 28403/05) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) зазначив, що «для того, щоб відповідати вимогам статті 13 Конвенції, засоби юридичного захисту повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці, зокрема органи державної влади держави-відповідача своїми діями або бездіяльністю не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати їхньому використанню (див. рішення від 18 грудня 1996 року у справі Aksoy v. Turkey, п. 95, Reports of Judgments and Decisions 1996-VI).

У пункті 3.3. Висновку Ради Європи щодо Регламенту Громадської ради доброчесності від 10 квітня 2017 зазначено, що відповідно до § 47 Висновку Венеціанської комісії щодо Закону «Про судоустрій і статус суддів» (2011), «організації та громадяни можуть надавати інформацію про кандидата на розгляд Кваліфікаційної комісії суддів, але тепер, згідно з новими положеннями, кандидат на посаду судді має право розглянути таку інформацію, надати пояснення та оскаржити або заперечити її». Це є вдосконаленням попередньої редакції, оскільки Венеціанська комісія вже зазначала, що «винесення інформації про кандидата на посаду судді на розгляд громадськості, у тому числі тих, хто мав досвід ухвалення рішень не на їхню користь, становить загрозу незалежності кандидата на посаду судді і реальний ризик політизації цього питання. (CDLAD(2010)026, § 60).» «Ця дуже сумнівна практика не компенсується тим, що кандидат буде мати право на доступ до інформації, отриманої Вищою кваліфікаційною комісією, і на надання своїх зауважень, хоча це право саме по собі є хорошим явищем. (CDLAD(2010)026, § 61)».

У пункті 3.11. Висновку Ради Європи щодо Регламенту Громадської ради доброчесності від 10 квітня 2017 відображено, що як уже зазначала Консультативна рада європейських суддів (далі - КРЄС), усі процедури індивідуального оцінювання мають надавати суддям змогу висловлювати свою думку стосовно власної діяльності і стосовно оцінки своєї діяльності. Будь-яка процедура має надавати їм можливість оскаржити результати оцінювання в незалежних органах або в суді. Суддя, роботу якого оцінюють, повинен мати змогу брати участь в оцінюванні, наприклад, коментуючи проект висновку оцінювання або надаючи пояснення в процесі оцінювання. Більше того, суддя, роботу якого оцінюють, повинен мати ефективні правові засоби оскарження незадовільних результатів оцінювання, особливо, якщо це впливає на «громадянські права» судді в розумінні статті 6 Європейської конвенції з прав людини. Чим вагоміші наслідки оцінювання для судді, тим важливіші є відповідні права на ефективний перегляд результатів оцінювання.

З огляду на наведене, суд констатує, що подання позивачем позову є єдиним можливим способом захисту її порушених з боку ГРД прав, а тому відмова у прийнятті та розгляді по суті заявлених вимог означатиме порушення права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, що, в свою чергу, є порушенням вимог як національного законодавства, так і приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та обов`язкової до застосування практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, суд враховує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 31 травня 2016 у справі № 21-451а16, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

З огляду на наведене, враховуючи, що складання та надання висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики, який за своєю суттю є актом індивідуальної дії, фактично є здійсненням ГРД на підставі Закону публічно-владних управлінських функцій та стосується проходження позивачем публічної служби; зважаючи, що Висновок прямо зачіпає права та інтереси позивача; суд приходить до висновку, що даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами КАС України, і у такому адміністративному спорі ГРД є належним відповідачем за наведеними вище ознаками.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон) та іншими нормативно-правовими актами (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частина перша статті 19 Регламенту ГРД встановлює, що за результатами аналізу та (або) перевірки інформації щодо судді (кандидата на посаду судді) Громадська рада доброчесності колегією приймає вмотивований висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та (або) доброчесності, якщо визнає: 1) достовірною інформацію, яка є достатньою для такого висновку; або 2) наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію доброчесності чи професійної етики, що може негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади.

У висновку наводяться посилання на джерела інформації, а в разі необхідності самі джерела додаються до висновку (частина друга статті 19 Регламенту).

Про необхідність надання саме вмотивованого/обґрунтованого висновку йдеться у пункті 3.4. Висновку Ради Європи щодо Регламенту Громадської ради доброчесності від 10 квітня 2017, за яким усі рішення судової ради про призначення, просування по службі, оцінку, дисциплінарну відповідальність та будь-які інші рішення, що стосуються кар`єри суддів, повинні бути обґрунтованими.

Відповідно до статті 21 Регламенту ГРД, перевірка інформації про суддю (кандидатів на посаду судді) проводиться з метою оцінки її достовірності. Така оцінка здійснюється відповідно до внутрішнього переконання члена Ради.

З метою перевірки інформації про суддю (кандидата на посаду судді) член Ради:

1) з`ясовує і оцінює надійність джерела інформації;

2) порівнює інформацію з різних джерел;

3) робить необхідні запити на доступ до публічної інформації;

4) звертається за консультаціями до осіб, які можуть надати експертну допомогу;

5) звертається за додатковою інформацією до очевидців;

6) здійснює інші дії відповідно до рекомендованого алгоритму збору, перевірки та аналізу інформації про суддю (кандидата на посаду судді), а також інші дії, які вважає необхідними.

Аналіз інформації про суддю (кандидатів на посаду судді) проводиться з метою визначення релевантності інформації для цілей кваліфікаційного оцінювання та підготовки проекту рішення або висновку Ради щодо судді (кандидата на посаду судді).

Під час аналізу інформації про суддю (кандидата на посаду судді) член Ради, зокрема:

1) оцінює інформацію під кутом зору критеріїв доброчесності та професійної етики;

2) відкидає інформацію, яка є вочевидь недостовірною, або якщо її джерела не викликають довіру;

3) визначає зміст проекту рішення або висновку.

Статтею 22 Регламенту ГРД передбачено, що член ГРД, за результатами перевірки, аналізу інформації готує проект рішення або висновку. Проект рішення повинен містити: 1) найменування Ради; 2) повне ім`я судді (кандидата на посаду судді), щодо якого надається інформація, місце його роботи; 3) лаконічне і систематизоване викладення позитивної і (або) негативної інформації про суддю (кандидата на посаду судді), у разі необхідності з посиланням на додатки, оцінку цієї інформації; 4) узагальнені висновки-рекомендації Ради щодо того, яким чином Вища кваліфікаційна комісії суддів України може врахувати зазначену інформацію.

Проект висновку повинен містити: 1) найменування Ради; 2) повне ім`я судді (кандидата на посаду судді), щодо якого надається висновок, місце його роботи; 3) лаконічне і систематизоване викладення інформації, яка свідчить про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та (або) професійної етики або викликає обґрунтований сумнів щодо відповідності цим критеріям, у разі необхідності з посиланням на додатки; 4) мотиви для ухвалення висновку; 5) висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та (або) доброчесності.

Згідно зі статтею 18 Регламенту ГРД, за результатами перевірки та (або) аналізу інформації щодо судді (кандидата на посаду судді) Рада колегією або зборами за відсутності підстав для прийняття (затвердження висновку) може прийняти рішення про надання Вищій кваліфікаційній комісії суддів України інформації щодо доброчесності та (або) етичності поведінки судді (кандидата на посаду судді), якщо вона може бути важливою для цілей кваліфікаційного оцінювання. У рішенні наводяться посилання на джерела інформації, а в разі необхідності самі джерела додаються до рішення. У разі, якщо після ухвалення рішення щодо судді стане відомою інша важлива інформація, Рада колегією чи зборами може прийняти рішення про надання такої інформації Вищій кваліфікаційній комісії суддів України.

Згідно з пунктом 3 частини п`ятої статті 87 Закону, ГРД надає Вищій кваліфікаційній комісії суддів України висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або суддівського досьє, за наявності відповідних підстав.

Згідно з пунктом 39 висновку КРЄС № 17 (2014) про оцінювання роботи суддів, якості правосуддя та повагу до незалежності судової влади вбачається, що джерела інформації, які використовуються в процесі оцінювання, мають бути надійними. Особливо це стосується інформації, на якій ґрунтуються незадовільні результати оцінювання. Також важливо, щоб оцінювання ґрунтувалося на достатній кількості доказів.

Виходячи з системного аналізу наведених правових норм, судової практики Європейського суду з прав людини та обставин справи, суд приходить до висновку, що підставою для прийняття висновку є наявність у ГРД або достовірної інформації, або обґрунтованого сумніву щодо відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію доброчесності чи професійної етики особи, що має ґрунтуватись на чітких, формалізованих та об`єктивних критеріях такого визнання (оцінювання) та повинно підтверджуватися достатньою достовірною інформацією.

Згідно із Законом і Регламентом ГРД, обсяг оцінювання, здійснюваного ГРД, обмежується професійною етикою та доброчесністю суддів та кандидатів на посаду судді.

Обов`язок суддів дотримуватися правил суддівської етики та суддівської доброчесності, а також обов`язок подавати декларацію доброчесності судді, декларацію родинних зв`язків і дотримуватися антикорупційного законодавства встановлені Законом (стаття 56 Закону).

Поряд з цим, відповідно до вимог пункту 11 глави 2 розділу ІІ Положення, відповідність судді критерію професійної етики оцінюється (встановлюється) за такими показниками:

11.1. Відповідність витрат і майна судді та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам.

11.2. Відповідність судді вимогам законодавства у сфері запобігання корупції.

Відповідно до вимог пункту 10 глави 3 розділу ІІ Положення, відповідність кандидата на посаду судді критерію доброчесності оцінюється (встановлюється) за такими показниками:

10.1. Достовірність відомостей, зазначених кандидатом на посаду судді у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларації про доходи від професійної діяльності для самозайнятої особи, фізичної особи - підприємця.

10.2. Достовірність відомостей, зазначених кандидатом на посаду судді у декларації родинних зв`язків та декларації доброчесності, а також інших документах, поданих кандидатом.

10.3. Наявність інформації про вчинення кандидатом на посаду судді проступків або правопорушень, які свідчать про його недоброчесність, а також фактів притягнення його до відповідальності.

10.4. Наявність незабезпечених зобов`язань майнового характеру, які можуть мати істотний вплив на здійснення правосуддя.

10.5. Відповідність витрат і майна кандидата на посаду судді та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам.

10.6. Дотримання кандидатом на посаду судді законодавства, що регулює його професійну діяльність.

Відповідно до пункту 12 глави 2 розділу ІІ Положення, відповідність судді критерію доброчесності оцінюється (встановлюється) за такими показниками:

12.1. Відповідність витрат і майна судді та членів його сім`ї задекларованим доходам.

12.2. Відповідність способу життя судді та членів його сім`ї задекларованим доходам.

12.3. Відповідність поведінки судді іншим вимогам законодавства у сфері запобігання корупції.

12.4. Наявність обставин, передбачених пп. пп. 9-12, 15-19 ч. 1 ст. 106 Закону.

12.5. Наявність фактів притягнення судді до відповідальності за вчинення проступків або правопорушень, які свідчать про недоброчесність судді.

12.6. Наявність незабезпечених зобов`язань майнового характеру, які можуть мати істотний вплив на здійснення правосуддя суддею.

12.7. Загальна оцінка інтегративності (доброчесності) за такими складовими:

12.7.1. Чесність і порядність.

12.7.2. Контрпродуктивна поведінка.

12.7.3. Схильність до зловживань.

Показники, передбачені пунктами 12.1-12.6 цієї глави, оцінюються за результатами співбесіди та дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє, зокрема:

1) інформації, наданої центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, органом державного фінансового контролю в Україні, іншими органами державної влади;

2) декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування;

3) результатів повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (за наявності);

4) декларації родинних зв`язків судді та декларації доброчесності судді;

5) результатів регулярного оцінювання;

6) результатів перевірки декларації родинних зв`язків судді та декларації доброчесності судді (за наявності);

7) висновків Громадської ради доброчесності (за наявності);

8) іншої інформації, що включена до суддівського досьє.

Показник, передбачений пунктом 12.7 цієї глави, визначається за допомогою відповідних тестувань особистих морально-психологічних якостей та оцінюється на підставі висновку про підсумки таких тестувань і за результатами дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє, та співбесіди.

Ці показники оцінюються за результатами дослідження інформації, яка міститься у досьє кандидата на посаду судді, та співбесіди.

Таким чином, оскільки відповідно до статті 87 Закону, ГРД утворюється з метою сприяння Комісії у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання, суд вважає, що при прийнятті будь-якого з передбачених статтями 18, 19 Регламенту рішень, відповідач має враховувати саме показники, визначені відповідними пунктами та главами Положення.

Підсумовуючи викладене, виходячи з положень статті 87 Закону та статті 19 Регламенту, суд акцентує увагу на тому, що висновки ГРД повинні бути обґрунтованими, а викладені в них обставини - достовірно підтвердженими.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Цей конституційний припис закріплений у статті 6 КАС України, згідно якої суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Розкриваючи зміст верховенства права, Європейський суд з прав людини констатує, що верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом. Дані позиції знаходять своє практичне застосування і у практиці Верховного Суду (постанова від 28 серпня 2018 року, справа № 820/3789/17).

Суд зауважує, що оскільки у правовідносинах з позивачем ГРД виступає як суб`єкт владних повноважень, прийнятий нею Висновок, як акт індивідуальної дії, який зумовлює виникнення правових наслідків для позивача в питаннях суддівської кар`єри останньої, має відповідати критеріям, визначеними в частині другій статті 2 КАС України.

Зважаючи, що Висновок за своїми ознаками фактично є рішенням суб`єкта владних повноважень, суд наголошує, що на нього розповсюджуються вимоги частини другої статті 2 КАС України, якою передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, необхідною є перевірка судом оскаржуваного висновку ГРД на відповідність критеріям, що визначені частиною другою статті 2 КАС України.

Відповідно до пункту 6 статті 87 Закону «Про судоустрій та статус суддів» ГРД збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді) і надає ВККСУ інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді).

Якщо кандидат не задовольняє критерії професійної етики та доброчесності, разом з іншою інформацією мають повідомлятися також обґрунтовані причини, з урахуванням яких зроблено висновок про невідповідність. Виходячи з тлумачення змісту цієї статті, рекомендується, щоб висновок ГРД про невідповідність кандидата критеріям професійної етики та доброчесності, що надається ВККСУ, не просто містив мотиваційну частину, а щоб ця мотиваційна частина доповнювалася документацією, яка перевіряється, і яка містить інформацію про та посилання на порушення кандидатом певних стандартів професійної етики та доброчесності.

У даному випадку, 29 січня 2019 під час ознайомлення з досьє, вже після прийняття ГРД 25 січня 2019 Висновку, позивач ознайомилася з його змістом та подала до ВККС свої пояснення по суті викладених в ньому обставин.

Зазначене відповідачем не спростовано в порядку виконання вимог, визначених частиною другою статті 77 КАС України.

Крім цього, під час розгляду справи суду не надано доказів надання ГРД позивачу пропозиції щодо подання пояснень по суті викладених у Висновку обставин, що у свою чергу зумовлює висновок про невідповідність спірного рішення (Висновку) вимогам обґрунтованості, прийняття рішення з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), прийняття рішення з урахуванням права особи на участь у прийнятті рішення, можливість висловитись, права на справедливе ставлення та справедливий розгляд, що вже само по собі є самостійною та достатньою підставою для висновку про протиправність спірного рішення та наявність підстав для його скасування, оскільки порушено фундаментальні права особи та проігноровані гарантії їх дотримання.

Слід додати, що можливість отримання інформації від кандидата, у тому числі до прийняття рішення (Висновку), передбачена пунктом 5 статті 23 Регламенту ГРД, яка у даному випадку не була реалізована.

Що стосується суті Висновків ГРД, зміст яких зазначено вище, слід зазначити наступне.

Так, відповідачем зазначається про встановлення позивачем обмежень у реалізації права на мирні зібрання.

Судом встановлено, що, дійсно, у складі колегії суддів (головуючого судді Беспалова О.О., суддів ОСОБА_1, Грибан І.О.), тобто за участі позивача, було постановлено ухвалу від 06 лютого 2014 року, якою залишено без змін постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2013 року у справі № 825/4330/13-а.

Зазначене питання було предметом розгляду Вищої ради правосуддя і 01 березня 2017 року було прийнято рішення № 363/3дп/15-17 про відмову у відкритті дисциплінарної справи стосовно суддів Київського апеляційного адміністративного суду Беспалова О.О., Грибан І.О., ОСОБА_1

Окрім того, з урахуванням пояснень позивача під час співбесіди, у рішенні Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 05 лютого 2018 року було детально проаналізовано та надано оцінку зазначеним обставинам щодо ухвалення процесуального рішення у справі № 825/4330/13-а. (том ІІ а.с. 141-143)

Так, під час співбесіди, а також у позовній заяві, позивач наголошувала на тому, що станом на 06.03.2014 був відсутній Закон України "Про мирні зібрання", а судова практика вирішення таких спорів була сформована на підставі статті 39 Конституції України та 182 Кодексу адміністративного судочинства України. Крім того, позивач звернула увагу на те, що дотримання норм матеріального та процесуального права судом апеляційної інстанції вже було предметом перевірки Вищого адміністративного суду України, що відповідає Висновку № 3 (2002) та Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів.

Щодо розгляду апеляційної скарги офіційного спостерігача Партії Регіонів на постанову Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2012 року у справі 2а-207/12 судом встановлено таке.

02 листопада 2012 року у складі головуючого судді Беспалова О.О. та суддів ОСОБА_1, Грибан І.О. прийнято постанову у справі 2а-207/12, якою апеляційну скаргу офіційного спостерігача від Партії регіонів ОСОБА_2 на постанову Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2012 року за позовом офіційного спостерігача від Партії регіонів ОСОБА_2 до дільничної виборчої комісії № 321334 одномандатного виборчого округу № 94 про визнання протиправним та скасування рішення дільничної виборчої комісії задоволено частково. Постанову Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2012 року скасовано. Постановлено нову постанову, якою адміністративний позов офіційного спостерігача від Партії регіонів задоволено частково. Визнано протиправним рішення дільничної виборчої комісії № 321334 від 28 жовтня 2012 року про позбавлення ОСОБА_2 права бути присутнім на дільничній виборчій комісії № 321334. Визнано неправомірними дії щодо недопущення офіційного спостерігача від Партії регіонів - ОСОБА_2 у приміщення для голосування. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Разом з тим, судом враховано, що відповідачем не було надано жодного доказу правомірності недопущення позивача до приміщення виборчої дільниці.

Будь-яких інших рішень щодо скасування голосування у одномандатному виборчому окрузі № 94 або таких, які стали підставою для такого скасування голосування, колегія суддів не приймала.

Отже, фактично у даному випадку висловлюється незгода із прийнятим рішенням колегії суддів.

Щодо розгляду апеляційної скарги громадської ініціативи «Громадський захист Київщини» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 2 березня 2012 року справі № 2а-1072/12/1070 суд встановив наступне.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2012 року у складі головуючого судді Беспалова О.О., суддів ОСОБА_1, Парінова А.Б. у справі № 2а-1072/12/1070 апеляційну скаргу громадської ініціативи «Громадський захист Київщини» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 02 березня 2012 року у справі за адміністративним позовом Виконавчого комітету Броварської міської Ради Київської області до громадської ініціативи «Громадський захист Київщини» про обмеження права на мирні зібрання залишено без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру судових рішень, Ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2012 року у справі № 2а-1072/12/1070 до Вищого адміністративного суду України оскаржена не була та набрала законної сили. Будь-яких скарг до компетентних органів не надходило.

Щодо розгляду апеляційної скарги Народознавчого товариства «Берегиня» на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2011 року у справі 2а/2370/7327/11.

19 квітня 2012 року Київським апеляційним адміністративним судом у складі головуючого судді Парінова А.Б., суддів ОСОБА_1 та Беспалова О.О. постановлено ухвалу у справі 2а/2370/7327/11, якою апеляційну скаргу Народознавчого товариства «Берегиня» залишено без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2011 року - без змін.

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру судових рішень, Ухвала Київського апеляційного адміністративного суду у справі 2а/2370/7327/11 до Вищого адміністративного суду України оскаржена не була та набрала законної сили. Будь-яких скарг до компетентних органів не надходило.

Щодо розгляду апеляційної скарги на постанову Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2012 року у справі № 2а-4897/12/2670.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 1 листопада 2012 року у складі головуючого судді ОСОБА_1, суддів Беспалова О.О., Парінова А.Б. у справі № 2а-4897/12/2670 апеляційну скаргу кандидата у народні депутати України по одномандатному виборчому округу №95 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2012 року у справі за позовом Виконавчого комітету Вишневської міської ради до кандидата у народні депутати України по одномандатному виборчому округу №95 про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання залишено без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду - без змін.

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру судових рішень, Ухвала Київського апеляційного адміністративного суду у справі 2а-4897/12/2670 від 1 листопада 2012 року до Вищого адміністративного суду України оскаржена не була та набрала законної сили. Будь-яких скарг до компетентних органів не надходило.

Щодо інформації Довідки Громадської Ради доброчесності стосовно проходження навчання кандидатом в Національній школі суддів України у м. Києві протягом 04.04.2015 - 09.04.2015 року та ухваленням судових рішень у цей період.

Так, позивач у своїх поясненнях до висновку та у позові зазначала, що, дійсно, 09 квітня 2015 року, у останній день навчання, після його закінчення, було проведено судове засідання, призначене заздалегідь на 15 годину 00 хвилин. У відкритому судовому засіданні було ухвалено шість судових рішень.

Всі інші процесуальні ухвали про відкриття провадження та призначення справи до розгляду постановлені після проведення судового засідання, оскільки робочий день судді ненормований.

Також позивач проходила навчання в Національній школі суддів України у м.Києві протягом 12.03.2012 - 16.03.2012 року.

Після закінчення навчання, 12 березня 2012 року позивач повернулася на робоче місце, де була постановлена процесуальна ухвала про залишення апеляційної скарги без руху.

Крім цього, ОСОБА_1 проходила навчання в Національній школі суддів України (Харківське відділення) протягом 05.03.2013-06.03.2013 року.

Як зазначено у Висновку, затвердженому Громадською радою доброчесності, відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень позивачем 05.03.2013 ухвалене одне рішення, а саме: ухвала від 05 березня 2013. З приводу викладеного, позивач пояснила, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень наявна вказана ухвала про відкриття провадження у справі від 05.03.2013, разом з тим, у зв`язку з великим навантаженням (у 2013 році кандидатом було розглянуто 6413 справ, що підтверджується Довідкою Шостого ААС від 29 січня 2019 року), під час її постановлення була допущена описка у даті її прийняття. У зв`язку з виявленими обставинами та з метою їх усунення, нею були вчинені передбачені чинним законодавством дії.

14 лютого 2019 року ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду зазначена описка була виправлена.

Окрім викладеного, позивач проходила навчання в Національній школі суддів України у м. Києві протягом 22.04.2013 - 26.04.2013 року.

25 квітня 2013 року після закінчення навчання нею було проведено судове засідання, призначене заздалегідь на 15 годину 00 хвилин. У відкритому судовому засіданні було ухвалено 5 судових рішень.

Крім того, постановлено 5 ухвал з різних процесуальних питань. Всі інші рішення у цей же день ухвалені в порядку письмового провадження як типові справи, які містять один і той же предмет спору, одного і того ж відповідача і не потребують додаткових досліджень обставин справи.

Також позивач проходила навчання в Національній школі суддів України у м. Києві протягом 18.07.2013 - 19.07.2013 року.

18 липня 2013 року після закінчення навчання, позивачем проведено судове засідання, заздалегідь призначене на 15 годину 00 хвилин. У відкритому судовому засіданні було ухвалено 8 судових рішень.

В період з 30.09.2013 по 04.10.2013 року позивач проходила навчання в Національній школі суддів України у м. Києві та будь-яких судових засідань за її участі як судді не проводилось. Після закінчення навчання, на робочому місці було розглянуто процесуальні питання та на підставі цього постановлено відповідні ухвали (про відкриття провадження у справі, призначення до розгляду, відмова у відкритті, направлення справи на дооформлення, виправлення описки тощо).

Аналогічні обставини мали місце в періоди з 13.10.2015 по 13.10.2015 року, з 18.10.2016 по 18.10.2016 року.

Незважаючи на проходження навчання у Національній школі суддів України (м. Київ), судові засідання, призначені на 25.04.2013 року, 18.07.2013 року та 09.04.2015 року на 15 годину 00 хвилин не були перенесені з метою недопущення порушення прав сторін у справах, які були завчасно повідомлені про дату, час та місце розгляду справ, та для уникнення порушень строків розгляду справ, визначених Кодексом адміністративного судочинства України.

Всі інші процесуальні ухвали були постановлені після закінчення навчання у Національній школі суддів України, оскільки робочий день судді ненормований.

Зазначені відповідачем обставини, які, за його висновком, свідчать про невідповідність позивача критеріям доброчесності та професійної етики перевірені Вищою кваліфікаційною комісією суддів України під час проходження кваліфікаційного оцінювання у межах конкурсу на посаду судді Касаційного адміністративного суду Верховного Суду та судом та спростовані належними та допустимими доказами.

Водночас, відповідачем не доведено перед судом достатності вказаних обставин для висновку про наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата на посаду судді критерію доброчесності чи професійної етики.

Відтак, суд дійшов висновку, що доводи відповідача у наведеному аспекті є його суб`єктивними та не доведеними належними та допустимими доказами припущеннями, а тому оскаржуване рішення не може вважатися законним та обґрунтованим, прийнятим на підставі висновків компетентного органу у відповідній сфері.

В контексті наведеного суд звертає увагу, що лише найбільш серйозні порушення етичних принципів можуть бути достатньою підставою для визнання поведінки, що порушує Кодекс суддівської етики. Лише належно обґрунтовані висновки (із чітким викладенням фактів і доказів, а також оцінкою доказів і ретельним віднесенням факту до відповідної категорії) дають основу для висновку про недоброчесність.

У взаємозв`язку з наведеним, суд зазначає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (стаття 72 КАС України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 73 КАС України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 76 КАС України).

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, підсумовуючи вищевикладене у сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, практики ЄСПЛ, оцінки поданих учасниками справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що за сукупністю оцінок доводів ГРД, викладених в оскаржуваному рішенні (Висновку), відповідачем не доведено перед судом достатності наведених ГРД у Висновку обставин для висновку про наявність обґрунтованого сумніву чи можливість виникнення обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата на посаду судді критерію доброчесності чи професійної етики. За висновком суду, доводи відповідача, викладені у Висновку, в цілому ґрунтуються на припущеннях та недоведених обставинах, є його суб`єктивною думкою, яка не підтверджена належними та допустимими доказами, а тому не можуть бути підставою для прийняття оскаржуваного рішення (Висновку). ГРД не наведено мотивів та конкретних фактів/обставин, що розкривають сутність висновку щодо недотримання/порушення позивачем стандартів професійної етики та доброчесності.

Виходячи з положень ст. 5, ч. 1 ст. 2 КАС України спосіб захисту, заявлений позивачем та застосований судом у судовому рішенні, має призводити до поновлення права особи.

Визнання акту суб`єкта владних повноважень протиправним та його скасування означає, що спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акту.

Із скасуванням спірного Висновку ГРД він визнається таким, що не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття відповідачем.

Також суд вважає за необхідне зупинитись на питанні дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом та з цього приводу доходить наступних висновків.

Судом встановлено, що про безпрецедентне відновлення впливу цього Висновку на кар`єру позивача, ОСОБА_1 дізналася з повідомлення ЗМІ, опублікованого 30 вересня 2019 року.

Доказів протилежного суду не надано, такі докази в матеріалах справи відсутні.

Вирішуючи це питання, суд виходить з такого.

Порядок оцінювання судді на відповідність критеріям доброчесності та професійної етики містить чітку регламентацію в описаних вище нормах права.

Таким чином, повноваження відповідача та наслідки прийнятих ним рішень чітко визначені законом. Це означає, що останній як орган державної влади повинен дотримуватись встановленого механізму, тобто правової процедури здійснення його повноважень.

Так, виходячи з викладених у Висновку Ради Європи правових позицій, положень статті 87 Закону та статті 2 Регламенту, на ГРД покладено функцію щодо участі у проведенні кваліфікаційного оцінювання з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями, яка (функція) забезпечується шляхом сприяння Вищій кваліфікаційній комісії суддів України у встановленні відповідності судді. Однак, ГРД не може перебирати на себе функції інших органів, яким надано право приймати рішення щодо доброчесності та професійної етики суддів або притягати їх до відповідальності.

Крім цього, вказана правова процедура встановлює межі вчинення повноважень Громадської ради доброчесності щодо проведення нею такої перевірки, а також межі впливу прийнятих останньою рішень і, у разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.

Усі передбачені заходи перевірки повинні відповідати основним принципам, пріоритетне місце серед яких займає принцип верховенства права.

Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

Правова процедура проведення кваліфікаційного оцінювання з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями, спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Складовою принципу юридичної визначеності є принцип легітимних очікувань, як одного із елементів принципу верховенства права.

Принцип легітимних очікувань виражає ідею, що органи публічної влади повинні не лише додержуватися приписів актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених очікувань. Згідно з доктриною легітимних очікувань - ті хто чинить добросовісно на підставі права, яким воно є, не повинне відчувати краху надій щодо своїх легітимних очікувань (пункт 61 коментаря до документа Венеційської комісії «Мірило правовладдя» (2017 року), який ухвалено Венеційською комісією на 106 пленарному засіданні (Венеція, 11-12 березня 2016 року)).

Враховуючи, що за своєю правовою природою спірний Висновок розрахований на одноразове застосування, тому з часу прийняття рішення ВККС України рішень № 420/вс-19 та 569/вс-19від 06 березня 2019 року, якими визначено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання ОСОБА_1 , як така, що підтвердила здатність здійснювати правосуддя в Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, набрала 853,25 бали та внесено рекомендацію Вищій раді правосуддя щодо призначення її на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду; рішення Вищої ради правосуддя № 10726/15-19 від 08 квітня 2018 року про внесення Президентові України подання про призначення мене на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, а також Указу Президента України від 07 травня 2019 року №195/2019 про призначення її суддею Верховного Суду, суд вважає, що позивач цілком правомірно очікувала, що такий висновок, відповідно до вказаних вище норм чинного законодавства України та враховуючи встановлену для спірних правовідносин правову процедуру, припинив на неї свій вплив.

Тому, враховуючи встановлений судом факт того, що 30 вересня 2019 року з засобів ЗМІ (посилання на інтернет-сторінку https://sud.ua/ru/news/publication/151354-zakonoproekt-1008-chto-izmenilos-ko-vtoromu-chteniyu) позивачу стало відомо про те, що 43 діючих суддів Верховного Суду, які під час конкурсів 2016-2017 та 2018-2019 років отримали негативні висновки Громадської ради доброчесності, до числа яких через прийняття відповідачем оспорюваних висновку та рішення відноситься і вона, чекає нова перевірка на доброчесність, а також виходячи з правил статті 122 КАС України, суд вважає, що ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом в межах строку звернення до суду, встановленого чинним адміністративно-процесуальним законодавством.

Крім цього, при вирішені спору суд враховує таке.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або чи мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Тобто, при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

В обґрунтування порушення її прав та законних інтересів ОСОБА_1 у позовній заяві стверджує, що 30 вересня 2019 року з засобів ЗМІ (посилання на інтернет-сторінку https://sud.ua/ru/news/publication/151354-zakonoproekt-1008-chto-izmenilos-ko-vtoromu-chteniyu) їй стало відомо про те, що 43 діючих суддів Верховного Суду, які під час конкурсів 2016-2017 та 2018-2019 років отримали негативні висновки Громадської ради доброчесності, до числа яких через прийняття відповідачем оспорюваних висновку та рішення відноситься і вона, чекає нова перевірка на доброчесність.

Судом встановлено, що Президентом України 29 серпня 2019 року внесено до Верховної Ради України на розгляд Проект Закону про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування № 1008.

Цим проектом Закону передбачено, зокрема, скорочення граничної чисельності суддів Верховного Суду до ста суддів (зміни до частини першої статті 37 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

11 вересня 2019 року Комітету з питань правової політики ВРУ вручено подання про розгляд Проекту Закону.

12 вересня 2019 року проект Закону прийнято Верховною Радою України в першому читанні.

16 жовтня 2019 року Закон прийнято в другому читанні.

06 листопада 2019 року його опубліковано в офіційному засобі масової інформації - газеті «Голос України».

07 листопада 2019 року цей Закон набув чинності.

Також судом встановлено, що спірний висновок відповідача, хоч і повинен був вичерпати свою дію під час проходження позивачем процедури добору суддів Верховного Суду як акт, який розрахований на разове застосування, оскільки викладені в ньому обставини спростовані позивачем під час співбесіди не тільки на засіданні ВККС, за результатами якого остання ухвалила рішення про підтвердження здатності здійснювати правосуддя у Верховному Суді, але й на засіданні Вищої ради правосуддя, однак фактично «відновив» свій вплив та юридичне значення для кар`єри позивача та тягне негативні наслідки.

Як вбачається також із додаткових пояснень позивача, зазначений висновок порушує права права та охоронювані законом інтереси, оскільки лише тільки наявність такого висновку у суддівському досьє створює негативні наслідки для позивача. Так, зокрема, позивачем надано до суду лист від 11 листопада 2019 року, адресований Голові Верховного Суду, зі змісту якого вбачається, що участь у програмах СLDP (Програма розвитку комерційного права) було обмежено політикою Посольства США стосовно суддів Верховного Суду, які отримали негативну оцінку Громадської ради доброчесності за критеріями добропорядності та професійної етики.

З урахуванням викладеного, під час розгляду даної справи суд дійшов висновку, що при розгляді справи знайшло своє підтвердження порушення прав та законних інтересів позивача оспорюваними Висновком та рішенням про його затвердження, а тому вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 72, 77, 139, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати Висновок Громадської ради доброчесності (03109, м. Київ, вул. Механізаторів, 9) про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) критеріям доброчесності та професійної етики, який затверджений Громадською радою доброчесності 25 січня 2019 року.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Громадської ради доброчесності (03109, м. Київ, вул. Механізаторів, 9), оформлене у вигляді протоколу засідання від 25 січня 2019 року, щодо затвердження висновку про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) критеріям доброчесності та професійної етики.

4. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Громадської ради доброчесності (адреса: 03109, м. Київ, вул. Генерала Шаповала, 9) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 1536,80 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.П. Балась