Справа № 454/1151/19
Суддя: Веремчук О. А.
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 454/1151/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2019 року Сокальський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Веремчук О. А.

за участю секретаря: Баран О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сокалі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального упраління юстиції у Львівській області та Державного виконавця Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Квашинської З.Л. про визнання незаконними дії державного виконавця,-

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 подав позов до Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального упраління юстиції у Львівській області та Державного виконавця Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Квашинської З.Л. про визнання незаконними дії державного виконавця з наступних підстав :

27.03.2018 року було винесено постанову, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності і накладено штраф у розмірі 8500 грн., постановою № 1538/20900/18 за ч.3 ст. 470 МК України.

12.03.2019 року державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження по вказаній вище постанові.

Постанова передана на виконання у виконавчу службу 12.03.2019 року, що засвідчується відповідним супровідним документом, де є відмітка виконавчої служби.

У відповідності до ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Якщо строк пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання закінчився, то державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, про що виносить відповідну постанову.

Отже, в нашому конкретному випадку державний виконавець не мав права виносити постанову про відкриття виконавчого провадження, оскільки пред`явлений до виконання виконавчий документ було пред`явлено із пропуском. А саме звертаємо увагу суду на той факт, що кінцевим терміном на пред`явленням виконавчого документа була дата 28.06.2018 року, проте виконавчий документ було пред`явлено до виконання 12.03.2019 року, отже із пропуском на 9 місяців.

Враховуючи вказане постанова про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2019 року є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Безумовно, гарантією дотримання та забезпечення прав та свобод сторін виконавчого провадження насамперед є право на оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця у межах виконавчого провадження. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців визначено як Законом України «Про виконавче провадження» так і відповідними положеннями процесуальних кодексів які повинні застосовуватися у сукупності заходів оскарження.

Законодавством прямо передбачено право учасників виконавчого провадження на оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби. Загальний порядок такого оскарження передбачений статтею 74 Закону у відповідності до частин 1 та 2 вищезазначеної статті учасники виконавчого провадження до яких відноситься стягувач, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб`єкти оціночної діяльності крім оскарження в судовому порядку наділені правом оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду, боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби в судовому порядку.

У відповідності до ст. 2 Закону засади виконавчого провадження :

«1. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.»

Згідно ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

П.1 ч.2 ст.18 Закону України " Про виконавче провадження " передбачає, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про припинення виконавчого провадження, повідомлення про відмову у прийнятті виконавчого документа до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Таким чином, системний аналіз наведених статей свідчить про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу державний виконавець повинен пересвідчитись, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення. Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби за ст. 1 Закону України "Про державну виконавчу службу", державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 7 ЗУ «Про державну виконавчу службу» працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Матеріали справи не містять доказів виконання державним виконавцем зазначених вище вимог ЗУ «Про державну виконавчу службу», що призвело до порушення прав боржника.

У відповідності до ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець, у випадку, якщо стягувач подав документ до виконання після закінчення строків на його пред`явлення державний виконавець зобов`язаний був не приймати виконавчий документ до виконання, а навпаки закінчити виконавче провадження із надсиланням відповідного виконавчого документа стягувачу. Таких дій державним виконавцем не було вчинено.

Хоча ст.19 Конституції України зобов`язує орган влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені конституції України та Законам України.

Отже "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень повинний бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України та зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

"У межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, встановлених законами.

"У спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури вчинення дії, і повинен обирати лише встановлені законом способи правомірної поведінки при реалізації своїх владних повноважень.

Отже, державним виконавцем було порушено ЗУ "Про виконавче провадження" та ст.19 Конституції України.

Основним елементом, який впливає на визначення підсудності справи з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця є виконавчий документ на підставі якого відкрито виконавче провадження. Так, у відповідності до статті 17 Закону виконавчими документами, які підлягають виконанню державною виконавчою службою є: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 3) судові накази; 4) виконавчі написи нотаріусів; 5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладення штрафу; 8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; 9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зокрема, частиною 2 статті 384 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) визначено, що скарга подається до суду, який видав виконавчий документ. Аналогічні положення містить і стаття 121-2 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), згідно якої скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Таким чином, виконавчі листи видані місцевими загальними судами та господарськими судами повинні оскаржуватись до цих самих судів, а саме до тих судів, які видали виконавчі документи.

Дещо інші положення закріплені в нормах Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), згідно статті 287 якого учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до провадження виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Звертаю увагу на той факт, що адміністративному суду підсудні справи з приводу оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця під час виконання рішень не тільки адміністративного суду, але й виконавчих документів, виданих іншими органами та посадовими особами.

Наведеного висновку також дотримується й Вищий адміністративний суд України в своїй постанові № 3 від 13.12.2010 року «Про практику застосування адміністративним судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби».

У відповідності до п.4 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, дана справа повинна розглядатись за нормами КАС України.

Згідно ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Позивач проживає та прописаний в м.Сокаль та відповідачі знаходяться в м.Сокаль, тому територіально справа підвідомча Сокальському районному суду Львівської області.

Згідно ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження » рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Постанову про відкриття виконавчого провадження отримано через пошту рекомендованим листом 24.04.2019 року, доказом цього є відповідно копія конверту із трекером Укрпошти та відповідною інформацією із сайту Укрпошти, тому кінцевий термін на оскарження припадає на 04.05.2019 року, а такий термін нами не пропущено.

Представник позивача адвокат Пащук А.І. в судове засідання не прибув , однак подав заяву про слухання справи у його відсутності , позовні вимоги підтримує.

Представник Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального упраління юстиції у Львівській області в судове засідання не прибув, хоча був належним чином попереджений про час та місце розгляду справи.

Державний виконавець Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Квашинська З.Л.

в судове засідання не прибула, хоча була належним чином попереджена про час та місце розгляду справи .

Дослідивши письмові докази по справі суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав :

в судовому засіданні судом встановлено, що 27.03.2018 року було винесено постанову, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності і накладено штраф у розмірі 8500 грн., постановою № 1538/20900/18 за ч.3 ст. 470 МК України.

12.03.2019 року державний виконавець Сокальського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області Квашинська Зоряна Леонідівна винесла постанову про відкриття виконавчого провадження по вказаній вище постанові.

Постанова № 1538/20900/18 за ч.3 ст. 470 МК України відносно позивача передана на виконання у виконавчу службу лише 12.03.2019 року, що засвідчується відповідним супровідним документом, де є відмітка виконавчої служби.

У відповідності до ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Якщо строк пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання закінчився, то державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, про що виносить відповідну постанову.

Отже, суд приходить до висновку, що державний виконавець не мав права виносити постанову про відкриття виконавчого провадження, оскільки пред`явлений до виконання виконавчий документ було пред`явлено із пропуском. Зокрема кінцевим терміном на пред`явленням виконавчого документа була дата 28.06.2018 року, проте виконавчий документ було пред`явлено до виконання 12.03.2019 року, отже із пропуском на 9 місяців.

Враховуючи вищевказане позовні вимоги позивача є підставними , а тому дана постанова про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2019 року є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 241-246 КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

скаргу задоволити.

Визнати незаконними дії державного виконавця Сокальського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області Квашинської Зоряни Леонідівни щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2019 року на виконання постанови по справі про порушення митних правил № 1538/20900/18 від 27.03.2018 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2019 року винесену державним виконавцем Сокальського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області Квашинською Зоряною Леонідівною на виконання постанови по справі про порушення митних правил № 1538/20900/18 від 27.03.2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: О. А. Веремчук