Справа № 200/13545/19-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні заяви про відвід судді

19 грудня 2019 р. Справа №200/13545/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кравченко Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід судді Донецького окружного адміністративного суду Мозгової Н.А., головуючої в адміністративній справі № 200/13545/19-а за позовом ОСОБА_1 до начальника Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області Полякової Наталії Іванівни, головного державного виконавця Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Приходько Марини Ігорівни, начальника Управління виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про накладення штрафу в порядку ч. 3 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України,

встановив:

22 листопада 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до начальника Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області Полякової Наталії Іванівни (далі - відповідач 1), головного державного виконавця Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Приходько Марини Ігорівни (далі - відповідач 2), начальника Управління виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - відповідач 3), в якому позивач просила на підставі ч. 3 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) стягнути з відповідачів 1, 2, 3 штраф у розмірі 40 прожиткових мінімумів з кожного та половину штрафу в сумі 115 260,00 грн направити на користь позивача.

За наслідками автоматизованого розподілу, який відбувся 22 листопада 2019 року, судова справа № 200/13545/19-а передана на розгляд судді Донецького окружного адміністративного суду Мозгової Н.А.

27 листопада 2019 року суддею постановлена ухвала про залишення позовної заяви без руху.

Так, при вирішенні питання про прийняття до провадження позовної заяви ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що ця заява не відповідає вимогам ст. ст. 160, 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки позивач не надала документ про сплату судового збору, а також судове рішення у справі № 200/1107/19-а, яким встановлено судовий контроль та накладено штраф на суб`єкта владних повноважень.

Для усунення цих недоліків позивачу наданий строк - 10 днів з моменту отримання копії ухвали.

Суд дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору є необґрунтованим, оскільки до позовної заяви не додано жодного доказу (відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платника податків Державної фіскальної служби про суми виплачених доходів тощо), на підтвердження тяжкого майнового стану позивача, що перешкоджає сплаті судового збору.

16 грудня 2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Донецького окружного адміністративного суду Мозгової Н.А., головуючої у справі № 200/13545/19-а.

В обґрунтування заяви про відвід ОСОБА_1 . зазначає, що її позовна заява відповідає вимогам, передбаченим ст. ст. 160, 161, 172 КАС України, однак суддя постановила ухвалу про залишення позовної заяви без руху, чим створила перешкоди в реалізації позивачем її конституційного права на судовий захист.

Позивач вважає, що суддя навмисно створила перепони для розгляду позовної заяви по суті лише з підстав несплати судового збору, визначила його розмір на підставі мінімальної заробітної плати, чим виявила неповагу до позивача як пенсіонера та особи похилого віку.

ОСОБА_1 дійшла висновку, що суддя прямо зацікавлена в результатах розгляду справи на користь відповідачів, що викликає сумніви у її неупередженості та об`єктивності та є підставою для відводу відповідно до ст. 36 КАС України.

Позивач вважає, що рішення і дії судді Мозгової Н.А. слід перевірити на відповідність вимогам Присяги судді, просить розглянути заяву про відвід колегією суддів та задовольнити її.

18 грудня 2019 року за наслідками розгляду заяви про відвід суддя Донецького окружного адміністративного суду Мозговая Н.А. дійшла висновку про її необґрунтованість і постановила ухвалу про передачу справи № 200/13545/19-а до відділу документального забезпечення і діловодства (канцелярії суду) для вжиття дій для вирішення питання про відвід відповідно до ст. 31 КАС України.

За результатами автоматизованого розподілу, який відбувся 18 грудня 2019 року, для вирішення питання про відвід справа № 200/13545/19-а передана на розгляд судді Донецького окружного адміністративного суду Кравченко Т.О.

19 листопада 2019 року матеріали адміністративної справи № 200/13545/19-а передані судді.

На підставі ч. 8 ст. 40 КАС України, відповідно до якої, суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження, та ч. 11 ст. 40 КАС України, згідно з якою питання про відвід має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви про відвід, заява позивача розглянута в порядку письмового провадження.

Розгляд заяви про відвід здійснено суддею одноособово, а не колегіально, як про це просить позивач, оскільки саме одноособовий порядок розгляду таких заяв прямо передбачений ч. 8 ст. 40 КАС України.

Перевіривши матеріали справи та доводи заявника, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відвід, з огляду на таке.

Підстави для відводу судді визначені ст. 36 КАС України.

Так, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правову допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглянув справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого ст. 31 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КАС України суддя підлягає відводу також за наявності обставин, встановлених ст. 37 цього Кодексу.

При цьому, ч. 4 ст. 36 КАС України визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється», адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість («Мироненко і Мартенко проти України», № 4785/02, рішення від 10 грудня 2009 року, «Олександр Волков проти України», № 217722/11, рішення від 09 січня 2013 року).

Відповідно до усталеної практики Суду, існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності («Газета Україна-Центр проти України», № 16695/04, рішення від 15 липня 2010 року).

Таким чином, з прецедентної практики Європейського Суду з прав людини випливає, що для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, необхідно довести наявність відповідних вищезазначених суб`єктивних та об`єктивних критеріїв (зокрема, особисті переконання та поведінку конкретного судді, які вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах вирішення даної справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав та свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо). Не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

У даному випадку, заявником не доведено, а судом не встановлено суб`єктивних та об`єктивних критеріїв, які вказують на упереджене ставлення судді, головуючого у справі, до позивача або інших учасників справи.

Відвід мотивовано саме незгодою з процесуальними рішеннями головуючого у справі судді - постановленням ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З приводу доводів ОСОБА_1 , що вимога сплатити судовий збір перешкоджає їй в доступі до правосуддя, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674).

Позовна заява належить до об`єктів справляння судового збору відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 3674, а особа, яка її подала, в силу приписів ч. 1 ст. 2 цього Закону є платником судового збору.

Докази належності позивача до суб`єктів, яким ст. 5 Закону № 3674 встановлені пільги щодо сплати судового збору, суду не надані.

Ч. 1 ст. 4 Закону № 3674 визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 3674, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону № 3674 суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до сплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Таким чином, суд наділено повноваженням зменшити тягар несення судових витрат для особи, яка до нього звертається. Водночас, наведені правові норми дають підстави для висновку, що зменшення тягаря несення судових витрат є не обов`язком суду, а повноваженням за певних обставин.

При цьому, в частині сплати судового збору законодавець визначив вичерпний перелік умов, за наявності яких можливе зменшення тягаря несення цих судових витрат.

Особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, в якому навести обставини щодо її майнового стану та, за наявності, обставини, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом права зменшити тягар несення судових витрат у частині сплати судового збору. Такі обставини повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд, що вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги), встановивши за результатом розгляду відповідного клопотання наявність установленої законом підстави для зменшення тягаря несення судових витрат та дійшовши висновку про необхідність реалізації такого права, самостійно, зважаючи на наявні обставини, визначає спосіб зменшення цього тягаря. Визначення способу зменшення тягаря несення судових витрат є прерогативою відповідного суду.

Отже, приписи зазначених норм процесуального закону дають підстави для висновку про те, що звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення або зменшення розміру є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони. Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Аналізуючи норми ст. 133 КАС України та ст. 8 Закону № 3476, Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для звільнення від сплати судового збору є відповідний майновий стан заявника при одночасному дотриманні умов, визначених у ч. 1 ст. 8 Закону № 3674.

Поряд з цим, сама лише наявність умов, визначених цією статтею, не є безумовною підставою для звільнення заявника від сплати судового збору, у разі, якщо він не підтвердить належними та допустимими доказами своє скрутне матеріальне становище, яке не дозволяє йому сплатити судовий збір, або якщо його сплата призведе до погіршення майнового стану сторони.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 0840/4075/18.

Матеріали справи свідчать, що клопотання про звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 виклала у позовній заяві і обґрунтувала його наступним чином: «істотне зниження рівня життя Позивача через неотримання ним пенсії за 1 рік з вини Відповідачів за позовом, і вимушені постійні дії Позивача по заміщенню неодержаної Позивачем з вини Відповідачів за позовом пенсії за 1 рік, дає підставу суду звільнити позивача від сплати судового збору».

Разом з цим, звертаючись до суду з клопотанням про звільнення від сплати судового збору, ОСОБА_1 не зазначила, що розмір судового збору, який належить сплатити, для неї створює істотний майновий тягар та є непомірним, а головне - позивач не надала докази на підтвердження свого майнового стану.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. КАС України рівність учасників судового процесу перед законом і судом належить до основних засад адміністративного судочинства.

Самого лише посилання на те, що позивач є пенсіонером і особою похилого віку, не достатньо для звільнення такого позивача від сплати судового збору, оскільки Закон № 3674 надає суду можливість звільнити особу від сплати судового збору з урахуванням її майнового стану, а не її віку чи соціального статусу.

З приводу доводів ОСОБА_1 про визначення судом розміру судового збору в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, слід зазначити таке.

По-перше, обов`язок суду визначити розмір судового збору в ухвалі про залишення позовної заяви без руху прямо передбачений ч. 2 ст. 169 КАС України.

По-друге, суд обчислив судовий збір, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних громадян, оскільки саме такий порядок обчислення судового збору визначений Законом № 3674.

Отже, підстав вважати, що таким чином суд виявив неповагу до позивача, немає.

Висновок про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, який ґрунтується на тому, що позивач не надала докази на підтвердження викладених в ньому доводів, не є свідченням необ`єктивності чи упередженості судді.

Суд відзначає, що у разі незгоди з процесуальними рішеннями суду вони можуть бути оскаржені в порядку, визначеному КАС України. Разом з цим, такі рішення не можуть слугувати підставою для відводу складу суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що наведені заявником мотиви не можуть слугувати підставою для відведення судді відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України, оскільки в силу приписів ч. 4 ст. 36 КАС України означені процесуальні дії не є підставою для відводу.

Будь-яких належних доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість судді в результаті розгляду даної справи або наявність обставин, які викликають сумнів у її неупередженості при розгляді даної справи, з матеріалів справи та доводів заяви про відвід не вбачається.

Наявності інших підстав, передбачених ст. ст. 36 та 37 КАС України, для відводу судді заявником не зазначено, а судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 36, 40, 241, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Донецького окружного адміністративного суду Мозгової Н.А., головуючої в адміністративній справі № 200/13545/19-а за позовом ОСОБА_1 до начальника Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області Полякової Наталії Іванівни, головного державного виконавця Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Приходько Марини Ігорівни, начальника Управління виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про накладення штрафу в порядку ч. 3 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

3. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Кравченко