Справа № 420/3064/19
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/3064/19
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е. А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача -Стас Л.В.,

суддів: Шеметенко Л.П., Турецької І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеські області про визнання протиправним та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів; стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС України надмірно сплачені митні платежі,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Одеської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеські області в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500170/2019/00108 від 08 травня 2019 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000331/2 від 08 травня 2019 року;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС України надмірно сплачені митні платежі у розмірі 32 763,65 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що надав митному органу всі необхідні документи для підтвердження числових значень складових митної вартості колісного транспортного засобу (далі - КТЗ). При цьому, позивач акцентував увагу на тому, що згідно частин 5, 6 ст.53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені у вказаній статті. Також позивач вказував, що відповідачем, всупереч наявних пошкоджень (зазначених в Акті про проведення фізичного огляду, так і безпосередньо, в самому Рішенні про коригування митної вартості), митну вартість автомобіля було визначено на рівні справної машини, без будь-яких дефектів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500170/2019/00108 від 08 травня 2019 року.

Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000331/2 від 08 травня 2019 року.

В решті позову - відмовлено.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Одеська митниця ДФС звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначено, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим скаржник просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги, Одеська митниця ДФС зазначила, що до митного оформлення не надано жодного з документів, який би містив відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Відсутня інформація щодо перевезення внутрішньою територією країни відправлення, так як згідно інвойсу, автомобіль куплено у населеному пункті Tucker Ga, а портом завантаження у коносаменті зазначено Savannah. У поданому до митниці висновку ФОП ОСОБА_2 , експертного авто товарознавчого дослідження про визначення вартості КТЗ, що ввозиться на митну територію України зазначено, що експерт здійснював огляд транспортного засобу, проте в акті фізичного огляду відсутня інформація про присутність експерта.

Позивач, ОСОБА_1 , та 3-тя особа - ГУ ДКС України в Одеські області, своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та NORTH ATLANTIC LOGISTICS INC досягнуто домовленість щодо поставки придбаного на аукціоні легкового транспортного засобу MERCEDES-BENZ, модель GL350 BLUETEC, номер кузова (VIN) - НОМЕР_1, тип кузова - дизельний, з робочим об`ємом циліндрів - 2987 куб.см., календарний рік виготовлення - 2013, модельний рік виготовлення - 2014, країна виробник - US (840).

12 березня 2019 року позивач отримав рахунок-фактуру (інвойс) №37619399, відповідно до якого сума до сплати за вказаний транспортний засіб склала 11088,00 доларів США (а.с.23, переклад - а.с.138, 142).

Вказана сума сплачена позивачем 03 квітня 2019 року, що підтверджується платіжним дорученням №SW24J313031050 (а.с.24, переклад а.с.153-154).

04 квітня 2019 року вантаж був доставлений зі США на MAERSK BALI 1816415, у контейнері MSKU4735935 разом з трьома іншими автомобілями, за документом 968041007-1, заявлений код вантажу (УКТЗЕД) - 870333930 (а.с. 25) та після цього автомобіль був розміщений на митному майданчику для проходження митних формальностей.

11 квітня 2019 року проведений фізичний огляд транспортного засобу, під час якого встановлено, що КТЗ має пошкодження (а.с. 29).

З метою здійснення митного оформлення транспортного засобу декларантом позивача ОСОБА_3 подано митну декларацію №UA500170/2019/010204 від 23 квітня 2019 року, в якій митна вартість автомобіля визначена за ціною рахунку-фактури 11088,00 доларів США (а.с.22).

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості автомобіля та обраного методу її визначення Декларант надав митному органу разом з декларацією наступні документи: рахунок-фактуру (інвойс) №37619399 від 12 березня 2019 року; платіжний документ, що підтверджує сплату №SW24J313031050 від 03 квітня 2019 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу №6162820 від 24 жовтня 2013 року; висновок експерта №761-1/19 від 11 квітня 2019 року; відомості про вартість транспортного засобу з сайту atlanta.craigslist.org від 09 квітня 2019 року; касовий ордер що підтверджує сплату митних платежів №0.0..1 від 04 квітня 2019 року; тощо.

З метою підтвердження числових значень складових митної вартості від декларанта було витребувано відповідно до вимог ч.2 та 3 ст.53, ст. 57 МК України додаткові документи згідно з переліком, викладеним у електронному повідомленні (а.с.41).

Декларантом позивача повідомлено митний орган про неможливість надання додаткових документів та запропоновано здійснити митне оформлення на підставі наявних документів, які були надані в повному обсязі з усіма необхідними розрахунками, що стосуються заявлених числових значень складових митної вартості товарів.

08 травня 2019 року Одеська митниця ДФС України відмовила у митному оформленні (випуску) товарів та видала Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500170/2019/00108 та Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000175/2, яким скориговано митну вартість легкового автомобіля, а саме, на підставі аналізу баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України та врахованої форми контролю, згенерованою АСАУР відповідачем встановлено, що рівень митної вартості за товарами, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим, тобто митну вартість імпортованого автомобіля визначено за резервним методом у розмірі 15 530,00 доларів США (а.с. 20-21).

Не погоджуючись із викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено, що подані декларантом позивача документи для визначення митної вартості товару свідчать, що митна вартість товару занижена, так само не доведено неможливість визначення митної вартості за ціною договору, та необхідність застосування резервного методу визначення митної вартості товару.

При цьому, повернення помилково та/або надмірно сплачених митних платежів з Державного бюджету України є виключними повноваженнями митних органів та органів державного казначейства, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про те, що він не може підміняти державний орган, та вирішувати питання про стягнення таких платежів, а тому, задоволення позовної вимоги про стягнення з Одеської митниці ДФС надмірно сплачених митних платежів є передчасними.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Статтею 49 МК України встановлено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів (ст. 50 МК України).

Згідно ч. 1 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Митного кодексу України. Про це ж вказано у ч. 1 ст. 52 МК України.

При цьому, відповідно до ч.2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа зобов`язані подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, (п. 1 ч.5 ст. 54 МК України)

Документи, які підтверджують митну вартість товарів, визначені у ч. 2 ст. 53 МК України, серед інших, якщо рахунок сплачено: - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Однак, у разі необхідності, органи доходів та зборів мають право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості (п. 2 ч. 5 ст. 54 МК України), а декларант чи уповноважена ним особа зобов`язані надати такі додаткові документи (ч. 3, 4 ст. 53 МК України).

Згідно ч. 1 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів та зборів під час проведення митного контролю та митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Пунктом 1 ч. 4 ст. 54 МК України визначено обов`язок митниць здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості товарів, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Разом з тим, якщо документи, які підтверджують митну вартість товарів та подані декларантом до митного органу, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, визначені ч. 3 ст. 53 МК України.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Поряд із цим, Верховний Суду в постанові від 08 жовтня 2019 року у справі №803/776/17 зазначив, що митний орган повинен витребувати лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Виходячи з принципу послідовності, передбаченого ст.57 МК України, відповідач при виборі методу визначення митної вартості повинен був провести консультації з декларантом, обмінюючись наявною у кожного з них інформацією. При цьому застосування резервного методу відповідно до вимог, встановлених статтею 64 МК України можливе лише за наявності обґрунтованих підстав незастосування попередніх п`яти.

Така ж правова позиція також наведена, в постановах Верховного Суду України від 31 березня 2015 року у справах № 21-127а15 та № 21-53а15.

Згідно ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Основний метод (ст. 58 МК України - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) неможливо застосувати, враховуючи відсутність документально підтвердженої інформації щодо внутрішньої структури ціни реалізації імпортних товарів (у зв`язку з наданням неповних відомостей про митну вартість товарів, ненадання належних додаткових документів).

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна з складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст.57 МК України.

Статтею 64 МК України встановлено. що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Як вбачається з Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000331/2 від 08 травня 2019 року другорядний метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів (2а, передбачений ст. 59 МК України) та другорядний метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо подібних (аналогічних) товарів (2б, передбачений ст. 59 МК України) не застосовані, так як у митного органу відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами. Другорядний метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості (2в, передбачений ст. 62 МК України) та другорядний метод визначення митної вартості на основі додавання вартості (обчислена вартість) (2г, передбачений ст. 63 МК України) не застосовані, так як у митного органу відсутня інформація щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів.

Другорядний метод визначення митної вартості резервний метод (2ґ) (ст. 64 МК України), передбачає, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT/ГATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів та зборів митних вартостях.

Таким чином розрахунок митної вартості товару відповідачем виконаний за резервним методом. А отже, митну вартість Одеською митницею ДФС скориговано до рівня 15530 доларів США (митна декларація від 13 лютого 2019 року №UA500170/2019/003843 (а.с.112-113).

Водночас, на підтвердження митної вартості транспортного засобу позивач надав митному органу разом з декларацією наступні документи: рахунок-фактуру (інвойс) №37619399 від 12 березня 2019 року; коносамент №968041007 від 15 березня 2019 року; домашній коносамент №968041007-1 від 04 квітня 2019 року; банківський платіжний документ, що стосується товару №SW24J313031050 від 03 квітня 2019 року; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №05/04 від 05 квітня 2019 року, тощо.

Колегія суддів вказує, що рахунок-фактура (інвойс) №37619399 від 12 березня 2019 року фактично є розрахунково-платіжним документом, передбачає виставлення певних сум до оплати покупцеві за товар, що поставляється.

В свою чергу, коносамент від 04 квітня 2019 року №96041007-1 - це документ стандартної форми, прийнятої у міжнародній практиці, на перевезення вантажу, який засвідчує його завантаження, перевезення і право на отримання. (а.с. 26, переклад - а.с. 141)

Колегія суддів зауважує, що коносамент встановлює факт навантаження на борт судна, а також підтверджує зобов`язання перевізника перевезти вантаж у порт призначення і видати його відповідній особі. Вказаний документ виконує три основні функції: підтверджує укладення договору перевезення вантажу морським шляхом, за яким перевізник зобов`язується доставити вантаж та видати отримувачу засвідчує факт прийняття вантажу для перевезення, а також являється товаросупроводжуючим документом, оскільки дає право на одержання вантажу тому, на кого він виписаний.

З вказаного коносаменту від 04 квітня 2019 року №96041007-1 колегією суддів також встановлено, що фрахт та КБК було сплачено, тобто транспортні витрати були передплачені та включені до вартості транспортного засобу.

Крім того, в матеріалах справи міститься довідка №05/04 від 05 квітня 2019 року видана ПП «АВАН-ТРАНС», згідно якої транспортні витрати за частину вантажу в контейнері MSKU4735935 - а/м 2014 MERCEDES-BENZ GL350 BLUETEC НОМЕР_2 з США до кордону України складають 535,00 доларів США (а.с.34). Вказана інформація була зазначена декларантом у митній декларації, що вбачається із рішення про коригування митної вартості товарів.

Більш того, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи документи спростовують твердження контролюючого органу про наявність в них розбіжностей та відсутності всіх відомостей, що підтверджують ціну імпортованого товару.

Так, 20 вересня 2019 року адвокат Шавров І.І. надав до суду пояснення по суті спору про те, що в США інша система відображення дати (на першому місці вказується місяць, потім дата та рік), а тому інвойс датований « 03.12.2019 року», по факту має дату 12 березня 2019 року, таким чином не містить розбіжностей.

Окрім того, з вказаних пояснень вбачається, що у даній справі КТЗ надходить своїм ходом, таким чином таке переміщення не підпадає під термін «несупроводжуваний багаж» та «вантажне відправлення», а тому вимоги ч.2 ст.368 МК України, за якою «при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України», в даному випадку не застосовуються.

Зокрема, з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що вартість перевезення входила у вартість транспортного засобу та ціна, яка була вказана позивачем під час митного оформлення у сумі 11 088,00 доларів США відповідає ціні вказаній в рахунку-фактурі, крім того вказана ціна підтверджена і експертним висновком, що також наданий до митного органу та до суду разом з позовною заявою.

До того ж, в акті про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів від 11 квітня 2019 року (а.с.29) встановлені пошкодження КТЗ, а саме: складові КТЗ відновлювалися раннє ремонтом, КТЗ має складові, які вимагають ремонту, елементи кузова КТЗ мають пошкодження деформацією, оббивка і сидіння пошкодження та забруднення, забарвлення кузова дефекти ЛКП різного походження.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації правомірно визначено за основним методом та до самої митної декларації декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору.

Отже, сумніви митного органу щодо достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що надані документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари, у зв`язку з тим, що відсутня інформація щодо транспортних витрат, є необґрунтованими.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги про те, що в акті фізичного огляду відсутня інформація про присутність експерта, оскільки погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність експерта при проведенні фізичного огляду не може впливати на прийняття рішення про коригування митної вартості товарів та відмову у прийнятті митної декларації, так як в акті про проведення фізичного огляду від 11 квітня 2019 року посадовими особами митного органу відображено ті самі дані, що і у висновку експерта.

Відповідачем не доведено, що подані декларантом позивача документи для визначення митної вартості товару свідчать, що митна вартість товару занижена, так само не доведено неможливість визначення митної вартості за ціною договору, та необхідність застосування резервного методу визначення митної вартості товару.

При цьому, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд в постанові від 08 жовтня 2019 року у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою вимову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивачем подано до митниці належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, відповідачем не підтверджено належними доводами та доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

На підставі вказаного, колегія суддів вважає рішення Одеської митниці ДФС України про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000331/2 від 08 травня 2019 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

За таких обставин, відповідачем необґрунтовано відмовлено позивачу у митному оформленні ввезеного на митну територію України транспортного засобу MERCEDES-BENZ, за заявленою у митній декларації №UA500170/2019/010204 від 23 квітня 2019 року митною вартістю, а тому оформлена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500170/2019/00108 від 08 травня 2019 року є протиправною та підлягає скасуванню.

До того ж, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з Одеської митниці ДФС України за рахунок бюджетних асигнувань надмірно сплачені митні платежі у розмірі 32 763,65 грн., з огляду на таке.

Статтею 301 МК України визначено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов`язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб, який надійшов на адресу позивача, випущений у вільний обіг за митною декларацією № UA500170/2019/011521 від 12 травня 2019 року, поданою позивачем з урахуванням вимог Рішення №UA500000/2019/000331/2 від 08 травня 2019 року, та здійсненими митними платежами у розмірі 171 000,00 грн., в тому числі фінансовою гарантією у розмірі 32 763,65 грн.

Статтею 43 Податкового кодексу України встановлено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 МК України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 25 листопада 2014 року у справі №21-207а14, в якій зазначено, що у разі якщо суд визнає рішення і дії митних органів із зазначених питань протиправними, зобов`яже вчинити певні дії відповідно до вимог митного законодавства і коли у рішенні суду буде констатована неправильність чи хибність рішень чи дій митних органів, які зумовили (призвели, потягли) помилкову та/або надмірну сплату сум митних платежів, ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, встановлених у статті 301 Митного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України і статті 45 Бюджетного кодексу України, з дотриманням процедури, врегульованої Порядком повернення коштів та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до митного органу з заявою про повернення надмірно сплачених митних платежів.

З огляду на викладені вище обставини, а також на те, що повернення помилково та/або надмірно сплачених митних платежів з Державного бюджету України є виключними повноваженнями митних органів та органів державного казначейства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що суд не може підміняти державний орган, та вирішувати питання про стягнення таких платежів, а тому відсутність законодавчо передбачених підстав для задоволення позовної вимоги щодо стягнення з Одеської митниці ДФС надмірно сплачених митних платежів у розмірі 32 763,65 грн.

З системного аналізу вимог чинного законодавства та обставин справи, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 .

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Розподіл судових витрат згідно вимог ст.139 КАС України не передбачено.

Керуючись ст.ст. 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 19.12.2019 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.