Справа № 1.380.2019.001398
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 рокуЛьвів№857/10680/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Макарика В.Я.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Управління «Західвуглепостач» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року у справі №1.380.2019.001398 (головуючий суддя Кузан Р.І., проголошене о 12:33 год. у м. Львові, повний текст складений 16.09.2019р.) за адміністративним позовом Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Управління «Західвуглепостач» до Головного управління ДФС у Львівській області третя особа Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Управління «Західвуглепостач» в особі відокремленого підрозділу «Управління «Західвуглепостач» звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними дій відповідача щодо зарахування внесків на погашення податкового боргу за минулий період, які згідно платіжних доручень призначались на сплату недоїмки соціального внеску, а також в частині самостійної зміни призначення платежу, яке платник податку зазначив у платіжних документах; зобов`язання відповідача зарахувати сплачені суми Єдиного соціального внеску у відповідності до зазначеного у платіжних дорученнях призначення платежу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та витягу з реєстру страхувальників є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, самостійно нараховує та сплачує всі податки та інші обов`язкові платежі до бюджету і фондів відповідно до чинного законодавства. Станом на 01.03.2019 згідно з даними інтегрованої картки за ДП «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Управління «Західвуглепостач» обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне в сумі 890358,14 грн. Проте, позивач вважає, що у нього відсутня заборгованість, оскільки станом на 01.03.2019 з ЄСВ сплачений пропорційно виплаченій заробітній платі по 01.02.2019. Також, вказує на те, що кошти, які згідно з платіжними дорученнями призначались на сплату поточних зобов`язань по єдиному внеску, фіскальний орган спрямував на погашення боргу за минулий період. Такі дії податкового органу, на думку позивача, призводять до не зарахування працівникам страхового стажу, а нарахована їм за цей період заробітна плата не включається в розрахунок пенсії, що позбавляє застраховану особу права на соціальний захист. Зазначив, що лише після зарахування ЄСВ у відповідності до здійснених платежів, ці місяці будуть зараховані до страхового стажу застрахованої особи та може бути здійснено призначення страхових виплат на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Таким чином, позивач вважає, що працівники підприємства не повинні нести негативних наслідків і бути позбавлені гарантованих соціальних виплат через наявність заборгованості у платника, яка утворилась через неправомірні дії відповідача. Вважаючи у зв`язку з цим свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 4 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим без з`ясування усіх обставин у справі. Зокрема апелянт зазначає про те, що відповідачем внески зараховуються не у порядку календарної черговості, а вибірково на власний розсуд, що суперечить ч. 6 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Крім цього, вказує на те, що ЄСВ сплачений пропорційна виплаченій заробітній платі по 01.02.2019 р. та не зарахування ЄСВ у відповідності до здійснених платежів не зараховується до страхового стажу працівників, а нарахована їм у цей період заробітна плата не включається у розрахунок пенсії та позбавляє застраховану особу права на соціальний захист. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, позивачем не спростовано висновки суду першої інстанції, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судку без змін.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених у скарзі, просила рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача проти апеляцйіної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа ГУ ПФ України у Львівській області судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ВП «Управління «Західвуглепостач» є відокремленим підрозділом ДП «Львіввугілля», що знаходиться за адресою: 80051, вул. Центральна, 112, с.Острів, Сокальський район, Львівська область, та відповідно до витягу з реєстру страхувальників є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за реєстраційним номером платника єдиного внеску: 25.01.03783.

ВП «Управління «Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля», сплачувався до бюджету ЄСВ за період з вересня 2017 року по лютий 2019 року, що підтверджується платіжними дорученнями, призначення платежу на яких вказано єдиний соціальний внесок.

Вказані кошти зараховано ГУ ДФС у Львівській області у погашення раніше не сплачених платежів.

Згідно з даними звірки відображення даних по єдиному внеску по картці особового рахунку ІС «Податковий блок» з 01.09.2017 по 31.03.2019 за ВП «Управління «Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля» обліковується заборгованість в сумі 835706,05 грн. (в тому числі: 509812,27 грн. недоїмки та 325893,78 грн. несплаченої пені).

Позивач вважає, що дії відповідача щодо зарахування ЄСВ за попередні періоди є протиправними, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що ч. 6 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі, якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів і пені, у порядку календарної черговості.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними та такими що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

ВП «Управління «Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля» є страхувальником в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та платником єдиного внеску.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це не консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 7 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Пунктом 2 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.15 №449 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953) (далі - Інструкція №449) встановлено, що сплата єдиного внеску здійснюється за місцем обліку платника у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки фіскальних органів, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується, в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України, та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь.

Згідно з ч. 10 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» днем сплати єдиного внеску вважається: 1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів; 2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі; 3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ч.6 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі, якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів і пені, у порядку календарної черговості.

Як слідує з матеріалів справи, згідно з даними інтегрованої картки платника податків, станом на 01.09.2017 у позивача була заборгованість по сплаті ЄСВ в розмірі 1051925,49 грн.

З урахуванням сплачених в період з вересня по грудень 2017 року платежів по ЄСВ, станом на 01.01.2018 у позивача виникла переплата в розмірі 434365,37 грн. Протягом 2018 року позивачем сплачено та зараховано з переплати в рахунок погашення поточних платежів та нарахованих за податковими повідомленнями-рішеннями штрафів та пені 1 340 777,40 грн. Станом на 01.01.2019 заборгованість позивача по ЄСВ становила 863400,22 грн., в тому числі 337622,48 грн. основного платежу та 525777,74 грн. несплаченої пені. За період з січня по березень 2019 року позивачем самостійно нараховано 306119,16 грн., сплачено 333813,32 грн. Таким чином, заборгованість позивача по ЄСВ станом на 01.04.2019 становила 835706 грн. При цьому, сплачені кошти зараховувались відповідачем в рахунок погашення попередньо несплаченої позивачем заборгованості, відповідно до календарної черговості її виникнення, та погашення суми штрафних санкцій та пені також у порядку календарної черговості їх виникнення.

Наведене, крім цього, підтверджується даними актів звіряння розрахунків, долученими до справи позивачем та відповідачем, тому доводи апелянта про те, що відповідачем внески зараховуються не у порядку календарної черговості, а вибірково на власний розсуд є необгрнутованими.

Апелянт вважає, що саме за період з вересня 2017 року по вересень 2018 року ним своєчасно оплачені поточні платежі по єдиному соціальному внеску, а станом на 01.03.2019 ЄСВ сплачений ним пропорційно виплаченій заробітній платі по 01.02.2019. Окрім цього вважає, що спрямування фіскальним органом сплачених позивачем коштів на погашення боргу по ЄСВ за минулий період суперечить законодавству, є протиправним та призводить до не зарахування працівникам страхового стажу, а нарахована їм за цей період заробітна плата не включається в розрахунок пенсії, що позбавляє застраховану особу права на соціальний захист.

Проте, колегія суддів вважає такі доводи апелянта помилковими та погоджується із висновком суду першої інстанції з оглядну на наступне.

Частиною шостою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі, якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів і пені, у порядку календарної черговості.

Отже, вказана норма регламентує порядок зарахування коштів, які надходять із сплати єдиного соціального внеску в календарній черговості їх виникнення, тому відповідачем правомірно зараховано такі в рахунок сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені в порядку календарної черговості їх виникнення.

Також необґрунтованими є доводи апелянта про те, що відповідачем протиправно відображено в інтегрованій картці платника податків нарахованих за податковими повідомленнями-рішеннями штрафів по ЄСВ та пені, оскільки питання правомірності відображення нарахованих та сплачених сум ЄСВ в інформаційних системах податкового органу, а також правомірності прийнятих податковим органом податкових повідомлень-рішень не є предметом дослідження у даній справі.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог ВП «Управління «Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля» та відсутності підстав для задоволення позову.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіривши оскаржене позивачем дії відповідача, апеляційний суд вважає, що такі відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності не дають підстави вважати що дії відповідача є протиправними.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Управління «Західвуглепостач» - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року у справі №1.380.2019.001398 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. Я. Макарик
Повний текст постанови складено у строк встановлений ч. 3 ст. 243 КАС України, однак підписаний повним складом суду 21.12.2019р. у зв`язку із тим що член колегії-суддя Макарик В.Я. з 09.12.2019р. по 20.12.2019р. відсутній у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.