Справа № 360/4941/19
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

23 грудня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4941/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом адвоката Старовойтова Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

23.09.2019 адвокат Старовойтов Олександр Вікторович (далі представник) звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 26.09.2019 позовну заяву залишено без руху, надано представнику позивача строк для усунення недоліків (арк.спр. 69-70).

15.10.2019 представником позивача усунуто недоліки позовної заяви (арк.спр. 71-91).

Ухвалою суду від 18.11.2019 роз`єднано позовні вимоги адвоката Старовойтова О.В. в інтересах ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії у самостійні провадження з такими позовними вимогами:

1) визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги, виплата якої передбачена статтею 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу;

2) визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально побутові питань за 2017 рік та зобов`язати нарахувати її та виплатити;

3) визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20.11.2017, щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні основної відпустки за 2016 рік, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні (30 календарних днів) основної відпустки за 2016 рік, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні (30 календарних днів) основної відпустки за 2016 рік у розмірі 6186,24 грн, грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20.11.2017;

4) визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо непроведення з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні та стягнути з в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 21.11.2017 по 12.09.2019 в розмірі 229 333,95 грн без утримання із зазначеної суми податку на доходи фізичних осіб (арк.спр. 112-114).

Ухвалою суду від 19.11.2019 прийнято до провадження адміністративну справу за позовом адвоката Старовойтова О.В. в інтересах ОСОБА_1 до в/ НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги, виплата якої передбачена статтею 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу, витребувано від Сєвєродонецького міського військового комісаріату належним чином засвідчену копію контракту ОСОБА_1 про проходження військової служби в ЗСУ (арк.спр. 1-2).

Уточнений адміністративний позов обґрунтовано таким.

ОСОБА_1 25.01.2016 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ.

З 25.05.2016 по 12.10.2016 та з 17.07.2017 по 17.11.2017 позивач приймав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, 16.03.2017 Управлінням персоналу штабу в/ч НОМЕР_3 видано посвідчення серії НОМЕР_4 учасника бойових дій.

Позивач прибув із Сєвєродонецького міського військового комісаріату та проходив службу у в/ч польова пошта НОМЕР_5 ( НОМЕР_1 ) в період з 25.01.2016 по 28.04.2016 та з 16.02.2017 пр 20.11.2017. У проміжок часу з 28.04.2016 по 16.02.2017 проходив військову службу у підпорядкованій військовій частині польова пошта НОМЕР_6 ( НОМЕР_7 ).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) № 104-РС від 16.11.2017 позивача звільнено відповідно до п. и) ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби у запас.

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.11.2017 № 148 позивача виключено зі списків особового складу, всіх видів грошового забезпечення та направлено на військовий облік до Сєвєродонецького міського військового комісаріату Луганської області.

Тобто 20.11.2017 є останнім днем служби позивача.

Позивачу ані під час військової служби, ані після фактичного прибуття до в/ч польова пошта НОМЕР_6 ( НОМЕР_7 ), яка дислокувалася у 2016 році у м. Мар`їнка Донецької області відповідно до наказу від 28.04.2016 № 102, ані після фактичного прибуття до в/ч НОМЕР_1 відповідно до наказу від 16.02.2017 № 40, ані під час звільнення 20.11.2017 підйомна допомога у відповідності до частини третьої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», наказу Міністра оборони України від 22.10.2001 № 370 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги» виплачена не була.

Під час військової служби позивачем до командування в/ч польова пошта НОМЕР_6 ( НОМЕР_7 ) та в/ч НОМЕР_1 направлялися рапорти про виплату підйомної допомоги, але станом на час звернення до суду підйомна допомога виплачена не була.

З листа в/ч НОМЕР_1 , отриманого 26.07.2019, на запит представника позивача позивпч дізнався, що підйомна допомога не виплачена, оскільки військовослужбовцем не надано документи щодо зміни місця фактичного проживання.

В постанові Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 809/1936/15 викладено правову позицію, що підйомна допомога є одним із видів соціального забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, виплата якої є обов`язковою після фактичного їх прибуття в пункт нової постійної дислокації військової частини.

З посиланням на норми частини третьої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22.10.2001 № 370 представник позивача просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги, виплата якої передбачена статтею 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу, виплата якої передбачена статтею 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

02.12.2019 за вх. № 59207/2019 відповідачем надано відзив на позовну заяву (арк.спр. 124-126), в якому зазначено, що виплата підйомної допомоги військовослужбовцям та членам їхніх сімей передбачена п.п.1 п.3 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Пунктом 1 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22.10.2001 № 370, передбачено, що особам офіцерського складу, прапорщикам (мічманам) та військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.

Підпунктом 18.1 пункту 18 Інструкції встановлено, що підйомна допомога, в тому числі на членів сім`ї, не виплачується, якщо місце проживання військовослужбовців у зв`язку з призначенням на посади не змінилося. В цьому випадку підйомна допомога виплачується після фактичного переїзду військовослужбовця на постійне проживання до пункту дислокації військової частини.

Суттєвою умовою для виплати підйомної допомоги є переїзд на постійне місце проживання до пункту дислокації військової частини.

Згідно із частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно із абзацом п`ятим статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання житло, розташоване на території адміністративно територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Проте належних доказів постійного проживання в пункті постійної дсилокації військової частини польова пошта НОМЕР_5 (в/ч НОМЕР_8 ) позивач не надав. Оскільки позивачем не підтверджено зміну місця проживання, тобто не виконано суттєвої та обов`язкової умови виплати підйомної допомоги (місце проживання не змінилося), то права на отримання підйомної допомоги не виникло.

Зважаючи на відсутність законних підстав у позивача для отримання підйомної допомоги за період проходження військової служби у військовій частини польова пошта НОМЕР_5 (в/ч НОМЕР_8 ), питання щодо компенсації за невиплачену підйомну допомогу розгляду не підлягають.

На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 (арк.спр. 21-22, 23), має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим 16.03.2017 управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 (арк.спр. 25), відповідно до записів у військовому квитку серії НОМЕР_10 та довідки від 09.08.2017 № 593, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , з 25.05.2016 по 22.07.2016, з 17.09.2016 по 15.10.2016, з 17.07.2017 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської області (арк.спр. 26-35, 53).

25.01.2016 між Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_5 , підполковника ОСОБА_2 , та громадянином України (військовослужбовцем) ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового та солдатського складу (арк.спр. 122-123).

Згідно з умовами пункту 1 контракту громадянин України ОСОБА_1 ознайомився із законами та іншими нормативно правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби і добровільно бере на себе зобов`язання, зокрема, знати і неухильно додержуватися прийнятих Україною норм міжнародного гумінатарного права; військової служби та соціального захисту.

Відповідно до пункту 2 контракту Міністерство оборони України зобов`язується відповідно до законодавства забезпечити належні умови для проходження військової служби громадянином України ОСОБА_1 , зокрема - виплату підйомної допомоги на нього та кожного члена його сім`ї, який переїжджає разом із ним на нове місце проходження військової служби (арк.спр. 122-123).

Контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на три роки, з 25.01.2016 по 24.01.2019 (пункт 3 контракту).

Згідно із витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.11.2017 № 148 нижчепойменованих військовослужбовців вважати такими, що вибули зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей в оперативно тактичному угрупованні «Луганськ», забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань:

2.1.4 Солдата ОСОБА_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом, розвідника розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , на підставі рапорту командира розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_3 (вх. від 15.11.2017 № 2591) та наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 16.11.2017 № 104-РС, і відповідно до пункту «и» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнити з військової служби у запас (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем), з 20.11.2017 виключити зі списків особового складу частини зі всіх видів забезпечення, з 21.11.2017 зняти з котлового забезпечення, а з грошового забезпечення з 20.11.2017 і направити для зарахування на військовий облік до Сєвєродонецького міського військового комісаріату Луганської області.

За період з 01 листопада по 20 листопада 2017 року надбавку за виконання особливо важливих завдань згідно наказу Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 в розмірі 50% від посадового окладу, окладу за військове звання, надбавку за вислугу років не виплачувати.

За період з 01 листопада по 20 листопада 2017 року щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби не виплачувати.

За період з 01 листопада по 20 листопада 2017 року виплатити щомісячну додаткову винагороду згідно постанови КМУ від 13.03.2013 № 161 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889» в розмірі 1% від місячного грошового забезпечення.

Щорічна основна відпустка за 2017 рік не використана.

Відповідно до абзацу 3 п. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.05.1991 № 2011-ХІІ (зі змінами та доповненнями) виплатити грошову компенсацію за невикористані 18 (вісімнадцять) календарних днів щорічної основної відпустки за 2017 рік (самовільне залишення розташування військової частини з 16 травня по 29 травня 2017 року, з 18 липня по 21 липня 2017 року, з 23 липня по 24 липня 2017 року, з 15 серпня по 25 серпня 2017 року, згідно наказів командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_5 ) від 18.05.2017 № 111, від 25.05.2017 № 117, від 29.05.2017 № 120, від 18.07.2017 № 21, від 23.07.2017 № 26, від 24.07.2017 № 27, від 16.08.2017 № 50, від 25.08.2017 № 59).

Грошова допомога на оздоровлення на 2017 рік не виплачена.

Матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань за 2017 рік відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, не виплачена.

Утримати з солдата ОСОБА_1 вартість виданого йому речового майна в сумі 1792,41 гривень, обчислену пропорційно часу, який залишився до закінчення стану служби (стану носіння).

Постійним та службовим житлом при військовій частині НОМЕР_1 не забезпечувався.

Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 16 листопада 2017 року № 104-РС, рапорт лейтенанта ОСОБА_4 (вх. від 15 листопада 2017 року № 2591) (арк.спр. 37-38).

11.07.2019 за вих. № 5/81/1257 військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь на адвокатський запит адвоката Старовойтова О.В., в якій зазначено, що ОСОБА_1 прибув з Сєвєродонецького МВК та проходив службу у військовій частини п/п НОМЕР_5 ( НОМЕР_1 ) в період з 25.01.2016 (н-з № 23 від 25.01.2016) по 28.04.2016 (н-з № 122 від 28.04.2016) та в період з 16.02.2017 (н-з № 40 від 16.02.2017) по 20.11.2017 (н-з № 148 від 20.11.2017), також проходив службу у підпорядкованій військовій частині п/п НОМЕР_6 ( НОМЕР_7 ) в період з 28.04.2016 (н-з № 102 від 28.04.2016) по 16.02.2016 (н-з № 38 від 16.02.2017). За час проходження військової служби проявив себе не з найкращої сторони, а саме мають місце неодноразові вживання алкогольних напоїв, самовільне залишення військової частини, що підривало морально-психологічний стан, бойовий дух, дисципліну, ставило під загрозу життя та здоров`я підрозділу, в якому перебував даний громадянин (підрозділ неодноразово виконував бойові завдання на першій лінії оборони в зоні АТО), як наслідок звільнення ОСОБА_1 за пунктом «и» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем).

Також зазначено, що грошове забезпечення даному військовослужбовцю виплачувалося вчасно та в повному розмірі, згідно вимог керівних документів, зняття премії та зменшення розміру ЩДГВ відбувалося на підставі наказів командира військової частини. Підйомна допомога ОСОБА_1 виплачена не була, адже згідно наказу Міністерства оборони України № 370 від 22.10.2001 року обов`язковою умовою для нарахування та виплати підйомної допомоги є документи, що підтверджують фактичну зміну проживання, але ні під час проходження служби у військовій частині п/п НОМЕР_5 ( НОМЕР_1 ), ні в НОМЕР_6 ( НОМЕР_7 ) не надав (арк.спр. 49-50).

Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно із частиною третьою статті 2 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина четверта статті 2 Закону № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина друга статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

Згідно із частиною третьою статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується:

1) підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби;

2) добові, встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі на військовослужбовця та кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає разом з ним.

Пунктом 1 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22.10.2001 № 370, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.11.2001 за № 940/6131 (далі Інструкція № 370), яка була чинна станом на дату виключення позивача зі списків особового складу частини 20.11.2017, визначено, що особам офіцерського складу (далі - офіцери), прапорщикам (мічманам) та військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці, які проходять службу за контрактом), що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу* зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.

В особливий період та під час проведення антитерористичної операції офіцерам і військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади до військових частин, що були сформовані в цей період (та яким не визначено пункту постійної дислокації), зі зміною місця проживання (від пункту попереднього місця проживання до пункту тимчасової дислокації військової частини), підйомна допомога виплачується один раз незалежно від подальшої зміни пункту тимчасової дислокації військової частини.

Якщо місце проживання військовослужбовців, зазначених в абзаці другому цього пункту, не змінилося, підйомна допомога не виплачується. У цьому випадку підйомна допомога виплачується після фактичного переїзду військовослужбовця на постійне місце проживання до пункту тимчасової дислокації військової частини.

Підпунктом 4.1 пункту 4 Інструкції № 370 визначено, що підйомна допомога офіцерам, прапорщикам (мічманам) і військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, виплачується: тим, які переїхали у зв`язку з призначенням на посади, - за новим місцем служби на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою.

Відповідно до пункту 18.1 пункту 18 Інструкції № 370 підйомна допомога, в тому числі на членів сім`ї, не виплачується - якщо місце проживання військовослужбовців у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) не змінилося. В цьому випадку підйомна допомога виплачується після фактичного переїзду військовослужбовця на постійне проживання до пункту дислокації військової частини.

Як зазначалося вище, судом встановлено, що контракт про проходження військової служби ОСОБА_1 укладено 25.01.2016.

З копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_11 , виданого ОСОБА_1 21.12.2006 Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області, слідує, що з 22.11.2001 зареєстрованим місцем проживання позивача є АДРЕСА_1 (арк.спр. 22).

Разом з тим, з аналізу норм частини третьої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ та Інструкції № 370 слідує, що умовою для виплати підйомної допомоги військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, є, зокрема, переїзд таких військовослужбовців на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, при цьому пунктом 18 Інстркуції № 370 визначено, що якщо місце проживання військовослужбовців у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) не змінилося підйомна допомога не виплачується.

Суд зауважує, що зазначені норми не містять посилань на обов`язковість звернення військовослужбовця з рапортом про виплату підйомної допомоги.

Верховним Судом у постанові від 25.11.2019 у справі № 825/1943/15-а зроблено висновок, що зазначені правові норми не містять жодних застережень щодо необхідності реєстрації особи за новим місцем проходження служби, а пов`язують підстави для виплати підйомних виключно з переїздом на нове місце служби такої особи. Відтак, Верховний Суд відхиляє доводи скаржника про те, що позивач не змінював місце проживання, оскільки не зареєстрував його.

Згідно із витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 25.01.2016 № 23 (м. Біла Церква) солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_5 від 25.01.2016 № 20-РС на посаду водія електрика апаратної взводу зв`язку центру зв`язку тилового пункту управління польового вузла зв`язку військової частини польова пошта НОМЕР_5 , який прибув із Сєвєродонецького міського військового комісаріату м. Сєвєродонецьк Луганської області, з 25.01.2016 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, та визначено вважати таким, що з 25.01.2016 приступив до виконання службових обов`язків за посадою (арк.спр. 152).

З огляду на наведене, суд вважає, що зазначеним наказом від 25.01.2016 № 23 підтверджено переїзд ОСОБА_1 на нове місце служби, що було підставою для нарахування та виплати підйомної допомоги.

Суд зауважує, що витягами з наказів військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_5 ) від 25.01.2016 № 23, від 28.04.2016 № 122, від 16.02.2017 № 40, від 20.11.2017 № 148, та витягами з наказів військової частини НОМЕР_7 (польова пошта НОМЕР_6 ) від 17.05.02016 № 138, від 16.02.2017 № 47 підтверджується, що з 25.01.2016 по 28.04.2016 та з 16.02.2017 по 20.11.2017 позивач проходив службу в в/ч НОМЕР_1 , а з 17.05.2016 по 16.02.2017 в підпорядковій частині НОМЕР_7 .

Судом витребовувалася від відповідача ухвалою від 09.12.2019 інформація щодо державної реєстрації в/ч НОМЕР_1 , в/ч НОМЕР_7 та відомості щодо взаємного підпорядкування зазначених військових частин, оскільки у відповіді на адвокатський запит зазначено про проходження позивачем служби у підпорядкованій в/ч НОМЕР_7 (арк.спр. 155-156).

Зазначені відомості на виконання вимог ухвали суду від 09.12.2019 відповідачем не надані, натомість долучено до матеріалів справи довідку за підписом командира військової частини НОМЕР_7 підполковника ОСОБА_5 від 12.12.2019 № 1184, що інформація щодо державної реєстрації в/ч НОМЕР_7 та відомості щодо взаємного підпорядкування в/ч НОМЕР_7 в/ч НОМЕР_1 є інформацією з обмеженим доступом (для службового користування) (арк.спр. 148).

Тобто, обставина щодо підпорядкування в/ч НОМЕР_7 відповідачеві в/ч НОМЕР_12 не спростована відповідачем.

Згідно із довідкою від 30.11.2019 № 81/1915, наданою військовою частиною НОМЕР_1 , згідно вимог п.1 наказу Міністерства оборони України від 22.10.2001 № 370 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги» обов`язковою вимогою для виплати підйомної допомоги є надання документів, що підтверджують фактичну зміну місця проживання, так як жодних підтвердних документиів ОСОБА_1 не надав дана виплата йому не виплачувалася. Так як період служби у військовій частині НОМЕР_1 та НОМЕР_7 з 25.01.2016 по 20.11.2017 вимоги наказу Міністерства оборони України від 05.02.2018 № 45 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги» на даного громадянина не розповсюджувалися (арк.спр. 127).

Також відповідачем надано довідку від 01.12.2019 № 2255, згідно із якою за час проходження військової служби за контрактом у військовій частини НОМЕР_1 в період з 16 лютого 2017 року по 20 листопада 2017 року відомості щодо рапорту на підйомну допомогу відсутні.

Відповідно до довідок від 10.12.2019 № 1176 та 13.12.2019 № 1194, наданих суду військовою частиною НОМЕР_7 , солдат ОСОБА_1 за час проходження служби у в/ч НОМЕР_6 ( НОМЕР_7 ) в період з 17 травня 2016 року по 16 лютого 2017 року підйомну допомогу не отримував. Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 11.10.2001 № 370 (який був чинний станом на 16.02.2017) для виплати підйомної допомоги потрібно звернутися з рапортом до командування військової частини і надати копії сторінок паспорта громадянина України з даними про прізвище, імя, по батькові і реєстрацію попереднього місця проживання для підтвердження факту переїзду в інший населений пункт для подальшого проходження служби. ОСОБА_1 вищевказаних документів не надав і з рапортом не звертався. У зв`язку з ненаданням документів громадянином ОСОБА_1 питання про виплату підйомної допомоги за період проходження служби у в/ч НОМЕР_7 не вирішувалось (арк.спр. 149, 150).

Згідно із інформацією, наданою відповідачем суду за підписом начальника штабу першого заступника командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_6 , солдат ОСОБА_1 жодного разу за період проходження військової служби за контрактом у в/ч НОМЕР_1 , а також на день звільнення рапорту та жодних підтверджуючих документів на підйомну допомогу не надавав (арк.спр. 151).

З огляду на наведене, підйомна допомога не була виплачена ОСОБА_1 під час проходження ним військової служби за контрактом ні відповідачем, ні підпорядкованою в/ч НОМЕР_7 , при виключенні позивача зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 зазначене питання також не вирішено, тобто в даному випадку має місце триваюча бездіяльність відповідача, що порушує право позивача на один із видів соціального забезпечення військовослужбовця, і не обмежується строком звернення до суду у відповідності, зокрема, з рішенням Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 8-рп/2013.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з частиною першою статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні по справі «Будченко проти України» (заява № 38677/06, від 24.04.2014( ЄСПЛ висловив таку позицію: «Суд нагадує, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам (див. ухвалу щодо прийнятності у справі «Стек та інші проти Сполученого Королівства» (Stec and Others v. the United Kingdom), n. 54, заяви №№ 65731/01 та 65900/01, ЄСПЛ 2005-Х)» (п.36); Суд нагадує, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000-І) (п.40).

При розгляді справи Кечко проти України (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 Бурдов проти Росії).

Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від асигнувань на виплату таких коштів.

Питання щодо розподілу судових витрат не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги адвоката Старовойтова Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_13 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги, виплата якої передбачена статтею 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за час проходження військової служби за контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового та солдатського складу від 25 січня 2016 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу, виплата якої передбачена статтею 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за час проходження військової служби за контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового та солдатського складу від 25 січня 2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Г. Секірська