Справа № 440/3546/19
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/3546/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Бойка С.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

20 вересня 2019 року ОСОБА_1 (далі за текстом-позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (далі за текстом-відповідач, ГУ Держгеокадастр у Полтавській області) про визнання протиправною бездіяльності щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площе 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Решетилівської міської ради Решетилівського району Полтавської області та зобов`язання повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площе 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Решетилівської міської ради Решетилівського району Полтавської області з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На обґрунтування вимог позивач зазначив, що відповідач неправомірно відмовив йому у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав перебування спірної земельної ділянки у комунальній власності. Наголошував, що у спірному рішенні не наведено достатніх мотивів щодо невідповідності місця розташування земельної ділянки, яку бажає отримати у власність позивач, вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Крім цього, вважає, що відсутність належним чином оформленого рішення Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі наказу свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Ухвалою суду від 24.09.2019 позовну заяву залишено без руху /а.с.15-16/.

Позивач 14.10.2019 усунув недоліки визначені ухвалою суду /а.с.18/.

Ухвалою суду від 22.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) /а.с.2-4/.

14.11.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, згідно з яким останній заперечує проти позовних вимог, просить відмовити у їх задоволенні. Вказує, що відповідачем правомірно прийнято оскаржуване рішення з огляду на те, що спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності, а тому у нього відсутні повноваження щодо розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Окрім цього, вважає, що позивач пропустив строк на звернення до суду /а.с.26-30/.

Позивач правом на подачу відповіді на відзив не скористався.

Справу розглянуто судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

08.02.2019 позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Решетилівської міської ради Решетилівського району Полтавської області за межами населеного пункту. До клопотання додав копії паспорта громадянина України, ідентифікаційного коду, посвідчення учасника АТО, викопіювання земельної ділянки /а.с.31-32/.

Листом №1076/0/26-19 від 21.02.2019 Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, за результатом розгляду клопотання, повідомило позивача про те, що Решетилівська міська рада Решетилівського району входить до Решетилівської міської об`єднаної територіальної громади. Головним управлінням, на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад», здійснена передача земель державної власності сільськогосподарського призначення до земель комунальної власності Решетилівської міської об`єднаної територіальної громади /а.с.33/.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернувся до суду за правовим захистом порушеного права.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України.

Відповідно до приписів статті 12 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб.

Згідно з пунктом є1 частини 1 статті 151 Земельного кодексу України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно з частинами 1, 5 статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі передачі їм земель державної власності.

За змістом частин 1, 2 статті 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 статті 117 Земельного кодексу України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні. На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Згідно з статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Судом встановлено, що листом №1076/0/26-19 від 21.02.2019 Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, за результатом розгляду клопотання, повідомило позивача про те, що Решетилівська міська рада Решетилівського району входить до Решетилівської міської об`єднаної територіальної громади. Головним управлінням, на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 31 січня 2018 року №60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад», здійснена передача земель державної власності сільськогосподарського призначення до земель комунальної власності Решетилівської міської об`єднаної територіальної громади /а.с.33/.

У відзиві на позовну заяву відповідач наголошує на тому, що земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності та посилається на те, що на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 31 січня 2018 року №60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад» відповідач здійснив передачу земель державної власності сільськогосподарського призначення до земель комунальної власності Решетилівської міської об`єднаної територіальної громади.

Крім цього, з матеріалів справи суд вбачає, що позивач звертався до Решетилівської міської ради Полтавської області з аналогічним клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Решетилівської міської ради Решетилівського району Полтавської області за межами населеного пункту.

За результатами розгляду цього клопотання, Решетилівська міська рада Полтавської області відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведнення земельної ділянки розміром 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, так як відповідно до поданого картографічного матеріалу бажана земельна ділянка не відноситься до комунальної власності /а.с.12/.

Відповідач не надає суду обґрунтованих пояснень та належних та допустимих доказів, у тому числі рішення про передачу спірної земельної ділянки у комунальну власність, акту прийому-передачі земельної ділянки, на підтвердження передачі земельної ділянки, яку бажає отримати у власність позивач, із земель державної власності до земель комунальної власності Решетилівської міської об`єднаної територіальної громади.

Також, суд наголошує на тому, що відповідачем не надано доказів державної реєстрації права комунальної власності на спірну земельну ділянку.

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на Державу.

Дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд доходить висновку, що відповідач не надав доказів перебування спірної земельної ділянки у комунальній власності, а тому, за відсутності інших доказів, така земельна ділянка вважається такою, що перебуває у державній власності, а тому саме до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області відноситься розгляд клопотання ОСОБА_1 .

Стосовно обґрунтування мотивів відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою суд зазначає наступне.

Пунктом "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частина сьома статті 118 ЗК України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах безоплатної приватизації, при цьому зобов`язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, відповідач зазначив, що обрана позивачем земельна ділянка перебуває у комунальній власності Решетилівської міської територіальної громади, а тому у нього відсутні повноваження щодо розгляду такого клопотання.

Судом встановлено, що відповідач не надав обґрунтованих доказів на підтвердження факту перебування спірної земельної ділянки у комунальній власності.

Відтак, суд дійшов висновку, що саме до повноважень відповідача відноситься розгляд клопотання ОСОБА_1 .

У листі відповідача №1076/0/26-19 від 21.02.2019 не наведено інших підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою

Також, з матеріалів справи суд вбачає, що позивач надав усі необхідні документи для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою на бажану земельну ділянку.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У пункті 5 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що відзив повинен містити, зокрема, заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.

Разом з тим суд, при оцінці належності викладення відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у формі листа, враховує висновок Верховного Суду у постанові від 16.05.2019 по справі №812/1312/18, який у силу положень частини 5 статті 242 КАС України є обов`язковим для врахування та полягає у наступному

Правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333 (далі - Положення № 333) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року за №1391/29521.

Пунктом 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Крім того, згідно з пунктом 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої Наказом Держгеокадастру від 15 жовтня 2015 року №600 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

При цьому пунктом 123 вказаної Інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

В межах даного адміністративного спору позивач звернувся до відповідача не із зверненням, а із відповідним клопотанням, за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направив позивачу відповідь у формі листа.

Суд зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення ГУ Держгеокадастру у Полтавській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Отже, наданий відповідачем лист не може сприйматися судом як належна відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Такий висновок сформований Верховним Судом у постанові від 17.04.2019 по справі №342/158/17.

Зважаючи на те, що, станом на дату розгляду справи судом, клопотання позивача так і залишається не розглянутим, наказу за результатами його розгляду суду не надано, а тому наявні підстави для визнання протиправною бездіяльності щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площе 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Решетилівської міської ради Решетилівського району Полтавської області.

Враховуючи те, що, суд дійшов висновку про наявність протиправної бездіяльності відповідача щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 , а тому аргумент про пропуск позивачем строку на звернення до суду є безпідставним з огляду на триваюче порушення права позивача.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд визнає за необхідне зобов`язати повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площе 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Решетилівської міської ради Решетилівського району Полтавської області з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відтак позов належить задовольнити у повному обсязі.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна,23, м. Полтава, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна,23, м. Полтава, ) щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площе 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Решетилівської міської ради Решетилівського району Полтавської області.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна,23, м. Полтава, ) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площе 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Решетилівської міської ради Решетилівського району Полтавської області з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення з урахуванням положень п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.С. Бойко