Справа № 1.380.2019.000722
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/12518/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Михальської М.Р.,

представника позивачів Яцишина А.В.,

представника третьої особи Демчик О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської обласної організації Національної спілки художників України, Українського національного комітету міжнародної ради з питань пам`яток і визначних місць (ІКОМОС) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом Львівської обласної організації Національної спілки художників України, Українського національного комітету міжнародної ради з питань пам`яток і визначних місць (ІКОМОС) до Виконавчого комітету Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку нерухомості», Міністерство культури України, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення,-

суддя в 1-й інстанції - Брильовський Р.М.,

час ухвалення рішення 17.10.2019 року, 10:01 год.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 25.10.2019 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року Львівська обласна організація Національної спілки художників України, Український національний комітет міжнародної ради з питань пам`яток і визначних місць (ІКОМОС) (далі позивач) звернулися з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради (далі відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку нерухомості», Міністерство культури України, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 21.12.2018 року № 1414 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТзОВ «Центр розвитку нерухомості» готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з підземним паркінгом та даховою котельнею на пл. А. Міцкевича, 9 у м. Львові».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та невстановлення всіх обставин справи, просять оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовують тим, що охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини, укладений між Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради та Львівською обласною організацією Національної спілки художників України є чинним по даний час, ніким не оскаржений, не визнаний недійсним, а тому оскаржуване рішення є таким, що порушує законні права та інтереси позивачів. Земельна ділянка, на якій планується здійснення будівництва готелю відповідно до ст.ст. 53, 54 ЗК України відноситься до земель історико-культурного призначення, а зміна цільового призначення земельних ділянок історико-культурного призначення, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється за погодженням з Верховною Радою України. Крім того, на сьогоднішній день є чинним Припис державної служби з питань національної культурної спадщини Міністерства культури і туризму України від 23.09.2008 року № 22-2505/21-1, яким ТзОВ «Центр розвитку нерухомості» було поставлено вимогу про негайне припинення виконання будівельних та земляних робіт на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові. Станом на даний час, жодного міжнародного архітектурного конкурсу на проектування готельно-адміністративного комплексу з підземною автостоянкою на пл. А.Міцкевича, 9 не відбувалось та не проводилось, не повідомлявся Комітет світової спадщини у справах ЮНЕСКО про проектування готельно-адміністративного комплексу з підземною автостоянкою. За таких обставин оскаржуване рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

Представник позивачів в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Представник третьої особи в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 року залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання на виклик суду не з`явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ТзОВ «Центр розвитку нерухомості» є власником земельної ділянки, цільове призначення: «будівництво та обслуговування адміністративно-торгового центру», яка розташована за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 9, що підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 422460 від 04.04.2005 року, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. за № 1184 (Т.1, а.с. 100-105). Вказана земельна ділянка вільна від забудови.

21.12.2018 року відповідачем прийнято рішення № 1414 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТзОВ «Центр розвитку нерухомості» готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з підземним паркінгом та даховою котельнею на пл. А. Міцкевича, 9 у м. Львові» (Т.1, а.с. 15).

Водночас, Львівська обласна організація Національної спілки художників України зазначає, що між нею та Управлінням охорони історичного середовища Виконавчого комітету Львівської міської ради укладено охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини від 31.10.2005 року, згідно якого за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 9 знаходиться предмет культурної спадщини об`єкт нерухомого майна (приміщення підвалу площею 1007 м кв. будинку ХІХ ст.).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 21.03.1989 року № 92 будинок на пл. Міцкевича, 9 був переданий з балансу ЖЕД-102 Ленінського району м. Львова на баланс Львівського художньо-виробничого комбінату художнього фонду УРСР та вилучено його з житлового фонду.

Ухвалою Львівської міської ради від 09.02.1995 року власником будинку № 9 на пл АДРЕСА_1 Львові визначена Львівська міська рада із залишенням вказаного будинку на балансі Львівського художньо-виробничого комбінату.

Ухвалою Львівської міської ради № 378 від 26.06.1996 року були внесені зміни до п. 2 ухвали від 09.02.1995 року в частині передачі на баланс будинку АДРЕСА_1 Львівському художньо-виробничому комбінату та знято з балансу Львівського художньо-виробничого комбінату Спілки художників України будинок № 9 на пл. Міцкевича і передано його на баланс ДКП «Айсберг» Галицького району м. Львова.

Таким чином, з 26.06.1996 року будинок № 9 на пл. Міцкевича у м. Львові не належав Львівському художньо-виробничому комбінату Спілки художників України.

Ухвалою Львівської міської ради № 755 від 29.05.1997 року «Про знос аварійного будинку, що загрожує обвалом, на площі Міцкевича, 9 та передачу земельної ділянки під забудову» з метою запобігання нещасним випадкам, які можуть трапитися внаслідок непрогнозованого руйнування аварійного будинку, що загрожує обвалом, на площі Міцкевича, 9, затверджено рішення виконкому Львівської міської ради про знос зазначеного будинку; зобов`язано комісію з питань оренди та продажу у власність нежитлових приміщень здійснити відбір організації забудовника, якому, після зносу будинку № 9, передати у постійне користування земельну ділянку для будівництва торгово-адміністративного будинку.

На виконання рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 157 від 06.04.2001 року «Про затвердження проекту відведення та надання у тимчасове довгострокове користування на умовах оренди земельної ділянки ВАТ «Львівнафтопродукт» для будівництва адміністративно-торгового центру на пл. Міцкевича, 9», яким було затверджено проект відведення земельної ділянки у тимчасове довгострокове користування ВАТ «Львівнафтопродукт» на умовах оренди терміном на 50 років з правом викупу для будівництва адміністративно-торгового центру, ВАТ «Львівнафтопродукт» набуло право власності на вільну від забудови земельну ділянку за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 9 на підставі договору купівлі-продажу АЕВ № 878836 від 29.08.2001 року, укладеного з Львівською міською радою.

Усі вищевказані рішення Львівської міської ради і її виконавчого органу станом на час розгляду справи чинні та не були скасовані у судовому порядку.

Судом також встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 24.07.2008 року у справі № 3/215, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.10.2008 року та постановою Вищого господарського суду України від 24.02.2009 року визнано недійсним наказ Фонду державного майна України № 338 від 24.02.2004 року «Щодо передачі Львівського художньо-виробничого комбінату Художнього фонду УРСР у власність Національної спілки художників України» повністю.

Вказаними рішеннями встановлено відсутність у Національної спілки художників України прав власності на будь-який об`єкт нерухомого майна на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові та фізичну відсутність самого об`єкта нерухомого майна за вказаною адресою, а тому і неможливість віднесення залишків фундаменту знесеного будинку до нерухомого майна та виникнення у будь-якої особи права власності чи будь-яких інших прав на цей об`єкт, а також скасовано наказ Фонду державного майна України № 338 про видачу свідоцтва про право власності П-693 № 338 від 24.02.2004 року (Т.1, а.с. 107-140).

Проте, 03.06.2011 між Національною спілкою художників України (Продавець) та громадянином ОСОБА_1 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу приміщення та фундаменту окремої будівлі пам`ятки історії та культури підприємства громадської організації «Львівський художньо-виробничий комбінат» Львівської обласної організації Національної спілки художників України за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 9.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10.04.2013 року у справі № 1304/9500/12 позов ТзОВ «Центр розвитку нерухомості» було задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу приміщення та фундаменту окремої будівлі пам`ятки історії та культури підприємства громадської організації «Львівський художньо-виробничий комбінат» Львівської обласної організації Національної спілки художників України за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 9 та визнано незаконної та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказане приміщення та фундамент (Т.1, а.с. 145-148).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.12.2013 року вказане рішення залишено в силі.

На виконання вищезгаданих судових рішень 19.11.2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування права власності та закриття розділу реєстру щодо приміщення та фундаменту окремої будівлі пам`ятки історії та культури підприємства громадської організації «Львівський художньо-виробничий комбінат» Львівської обласної організації Національної спілки художників України за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 9 у зв`язку із знищенням об`єкта нерухомого майна.

Таким чином, у Львівської обласної організації Національної спілки художників України відсутні будь-які правовстановлюючі документи на об`єкт на пл. Міцкевича, 9 у м. Львів.

Згідно Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затв. постановою КМУ від 21.12.2001 року № 1768 для укладення охоронного договору стороні потрібно бути власником чи користувачем пам`ятки чи її частини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки станом на дату підписання охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини від 31.10.2005 року був відсутній його предмет - пам`ятка архітектури ХІХ ст. на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові, що була демонтована згідно ухвали Львівської міської ради № 755 від 29.05.1997 року, а також враховуючи відсутність у Львівської обласної організації Національної спілки художників України права власності на таку пам`ятку архітектури, не заслуговує на увагу посилання позивачів на зазначений вище охоронний договір.

Апеляційний суд зазначає, що знесений на підставі ухвали Львівської міської ради №755 від 29.05.1997 року будинок ХІХ ст. на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові був включений у Список пам`яток архітектури УРСР, затв. постановою Ради Міністрів УРСР від 24.08.1963 року № 970 «Про впорядкування справи обліку та охорони пам`ятників архітектури на території Української РСР».

Наказом Міністерства культури України № 429 від 10.06.2016 року об`єкт на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові визнано таким, що не підлягає занесенню до Державного реєстру нерухомих пам`яток України у зв`язку з невідповідністю критеріям, визначеним Порядком визначення категорій пам`яток до занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, затв. постановою КМУ від 27.12.2001 року № 1760 (Т.2, а.с. 92-93).

Відтак судом встановлено, що на час винесення оскаржуваного рішення за адресою м. Львів, пл. Міцкевича, 9 відсутній об`єкт нерухомого майна, що підлягає правовій охороні як складова Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Судом також встановлено, що спірна земельна ділянка розташована у центральній частині міста у кварталі історично сформованої житлової та громадської забудови, у межах історичного ареалу міста та території, взятої під охорону ЮНЕСКО.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року № 3038-VI (далі Закон № 3038), містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Містобудівна документація - це затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації (ч. 3 ст. 8 Закону № 3038).

Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів (ч. 2 ст. 26 Закону № 3038).

Відповідно до ст. 29 Закону № 3038 містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються:

1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію;

2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації);

3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000;

4) витяг із Державного земельного кадастру.

Надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову в їх наданні здійснюється відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви, затверджується наказом такого органу.

Містобудівні умови та обмеження мають містити, зокрема, планувальні обмеження (охоронні зони пам`яток культурної спадщини, межі історичних ареалів, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання, охоронні зони об`єктів природно-заповідного фонду, прибережні захисні смуги, зони санітарної охорони).

Підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є:

1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;

2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;

3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відповідачем відповідно до генерального плану забудови міста, затв. ухвалою міської ради від 30.09.2010 року № 3924 прийнято рішення від 21.12.2018 року № 1414 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТОВ «Центр розвитку нерухомості» готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з підземним паркінгом та даховою котельнею на пл. А.Міцкевича, 9 у м. Львові».

Цим рішенням визначено умови та обмеження щодо проектування і будівництва, у тому числі щодо мінімально допустимих відстаней від об`єкта, що проектується, до червоних ліній, ліній регулювання забудови, існуючих будинків та споруд, планувальних обмежень (охоронні зони пам`яток культурної спадщини, межі історичних ареалів, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання, охоронні зони об`єктів природно-заповідного фонду, прибережні захисні смуги, зони санітарної охорони), здійснення проектування з дотриманням вимог ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень (зі змінами) з врахуванням того, що земельна ділянка (кадастровий номер :02:006:0007) розташована у центральній частині міста у кварталі історично сформованої житлової та громадської забудови, у межах історичного ареалу міста та території, взятої під охорону ЮНЕСКО. Зазначене рішення також містить вимогу про здійснення проектування з дотриманням вимог ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень (зі змінами) та вимог управління охорони історичного середовища (висновок управління охорони історичного середовища від 02.06.2017 № 04/1446).

Таким чином, відповідно до чинного Генерального плану м. Львова, з урахуванням спеціальних вимог ДБН 360-92 та ДБН 360-92 ТзОВ «Центр розвитку нерухомості» отримало містобудівні умови та обмеження із чіткими вимогами щодо планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва, поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків та споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки тощо. Також затвердженим рішенням враховано той факт, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах історичного ареалу міста та території, взятої під охорону ЮНЕСКО.

Оскаржуване рішення прийняте на підставі ухвали Львівської міської ради від 30.09.2010 року № 3924 Про затвердження містобудівної документації «Корегування генерального плану м. Львова ІІ-стадія. Генеральний план». Вказана ухвала, у свою чергу, прийнята з врахуванням ухвал Львівської міської ради від 29.08.1993 року № 39 «Про затвердження генерального плану м. Львова», а також від 24.10.2003 року № 932 «Про погодження «Концепції розвитку міста» при корегуванні генерального плану м. Львова».

Відтак судом встановлено, що цільове призначення земельної ділянки на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові узгоджується з Генеральним планом забудови м. Львова.

Апеляційний суд звертає увагу на той факт, що передбачена законодавством документація була передана Міністерству культури України для подальшого направлення КВС ЮНЕСКО (Т. 2, а.с. 101-103), проте відповіді по даному об`єкту не надходило.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав у відповідача для відмови у затвердженні містобудівних умов та обмежень.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що позивач не має права на звернення до суду з даним позовом, оскільки оскаржуваними містобудівними умовами не порушуються його права та охоронювані законом інтереси, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ст. 6 Конвенціїї про захист прав людини і основоположних свобод, кожній особі гарантується право на справедливий суд.

В абз. 4 п. 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 року № 2-зп в справі № 3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

В п. 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Системний аналіз наведених норм КАС України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб`єкта владних повноважень та за умови порушення її прав.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Правовий акт індивідуальної дії є актом органів державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадових осіб, що встановлює, змінює або припиняє права та обов`язки певної особи (певного кола осіб), а також створює правила поведінки, передбачені для разового застосування. За своєю юридичною природою правовий акт індивідуальної дії є актом застосування правової норми до конкретних фактичних обставин, що тягнуть виникнення, зміну або припинення правовідносин між персонально визначеними особами, на яких поширюється дія такого акта.

Процесуальний закон вимагає, щоб у позовній заяві про оскарження нормативно-правового акта позивач, з-поміж іншого, обґрунтував свою належність до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт. Таке ж правило має застосовуватись і до оскарження правових актів індивідуальної дії.

Звертаючись до суду з позовом щодо законності правового акта суб`єкта владних повноважень індивідуального характеру, позивач також повинен пояснити які правові наслідки безпосередньо для нього породжує оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень.

Оскаржуване рішення є актом індивідуальної дії, який породжує права та обов`язки тільки для того суб`єкта, якому його адресовано, тобто для ТзОВ «Центр розвитку нерухомості».

Заперечення апелянтів щодо відсутності дозволу на виконання будівельних робіт не береться судом до уваги, оскільки оскаржується рішення про надання містобудівних умов та обмежень, які, як встановлено судом, надані з дотриманням вимог, передбачених законодавством.

Крім того, містобудівні умови та обмеження є частиною містобудівної документації та їх затвердження не надає підприємству права на початок виконання будівельних робіт, а встановлює обов`язкові вимоги, виконання яких дасть можливість ТзОВ «Центр розвитку нерухомості» отримати дозвіл на здійснення будівництва готелю.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Львівської обласної організації Національної спілки художників України, Українського національного комітету міжнародної ради з питань пам`яток і визначних місць (ІКОМОС) слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Львівської обласної організації Національної спілки художників України, Українського національного комітету міжнародної ради з питань пам`яток і визначних місць (ІКОМОС) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 1.380.2019.000722 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення виготовлено 20 грудня 2019 року.