Справа № 1.380.2019.002788
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.002788
У Х В А Л А

з питань закриття провадження у справі

16 грудня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючий суддя Коморний О.І.

секретар судового засідання Бабич Ю.Б.

з участю:

позивача не прибув

представника позивача Реймер В.Є., Дацко О.І.

представника відповідача Кунинець Л.З.

третя особа ОСОБА_1

третя особа ОСОБА_2

розглянув у судовому засіданні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача Львівська міська рада, Львівське обласне управління статистики, на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

В с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою у якій містяться вимоги:

- визнати протиправною реєстраційну дію державного реєстратора Л.Є. Возного про внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису № 1 012427 від 04.08.1994р. щодо реєстрації юридичної особи Львівська міська рада (79008 м. Львів, пл. Ринок 1);

- зобов`язати Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради код ЄДРПОУ 040 м. Львів, вул. Городоцька 299 скасувати реєстраційну дію державного реєстратора Л.Є. Возного про внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису № 1 012427 від 04.08.1994р. щодо реєстрації юридичної особи Львівська міська рада (79008 м. Львів, пл. Ринок 1).

Від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі мотивоване тим, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Зазначає, що при визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого суб`єкт публічного права звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача, аніж розмежування юрисдикції виключно на підставі участі у спорі суб`єкта владних повноважень. Вказує, що позивач просить визнати протиправною реєстраційну дію державного реєстратора Л.Є. Возного щодо внесення запису до Єдиного державного реєстру (надалі ЄДР) юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань №0012427 від 04.08.1994 року, щодо реєстрації юридичної особи Львівської міської ради та зобов`язати Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради скасувати реєстраційну дію №0012427 від 04.08.1994 року щодо реєстрації юридичної особи Львівської міської ради. Однак позивач, ОСОБА_3 не є учасником правовідносин з державним реєстратором, оскільки щодо нього реєстратором не приймалося жодного рішення, не вчинялася жодна дія та не допускалася жодна бездіяльність. За таких обставин цей спір стосується не стільки правомірності дій суб`єкта владних повноважень щодо державної реєстрації юридичної особи - Львівської міської ради, скільки питання порядку створення юридичної особи - Львівської міської ради, оскільки така на думку позивача фіктивно створена, та порушення приватного його інтересу, а саме порушеного права позивача - ОСОБА_3 як члена територіальної громади міста Львова на участь у місцевому референдумі у питаннях щодо створення Львівської міської ради. Також, позивачем неодноразово озвучувалось під час судових засідань та обґрунтовувалось у різних клопотаннях, що містяться в матеріалах справи, питання щодо діяльності юридичної особи - Львівської міської ради, наприклад, в частині розпорядження комунальним майном, що на думку позивача є порушенням його майнових прав як члена територіальної громади. Відповідач вважає, що спір про відміну державної реєстрації юридичної особи є спором про наявність або відсутність цивільної правоздатності та господарської компетенції (можливості мати господарські права та обов`язки). Цей спір не є спором у сфері публічно-правових відносин, навіть якщо виник у зв`язку з протиправним внесенням до ЄДР суб`єктом владних повноважень запису про проведення державної реєстрації юридичної особи; не є спором, що виникає із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин; не є спором, що виникає у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, а є спором про абстрактну можливість брати участь у конкретних правовідносинах. А отже, такі спори є спорами, пов`язаними з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи (пункт 3 частини першої статті 1 статті 20 ГПК України), а тому повинні розглядатись за правилами господарського судочинства. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що цей спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів та посадових осіб місцевого самоврядування, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства. Отже, цей спір має вирішуватися за правилами ГПК України незалежно від суб`єктного складу, за місцезнаходженням юридичної особи (частина шоста статті 30 ГПК України).

Представник відповідача у судовому засіданні вказане клопотання підтримав, просить його розглянути та закрити провадження у справі.

Представники позивача та третя особа заперечили проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі, вважають таке клопотання безпідставним та необґрунтованим, вказують також, що позивач не є фізичною особою-підприємцем, а отже не може звертатися до господарського суду.

При вирішенні заявленого клопотання суд виходить із завдань адміністративного судочинства, якими відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.1 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом другим частини першої статті 4 КАС України визначено поняття публічно-правового спору - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

У рішенні Верховного Суду, ухваленому у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 4 вересня 2018 року у справі №К/9901/47078/18 за позовом до державного реєстратора про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії зазначається, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору.

При цьому участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене суб`єктивне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а та від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16.

Для правильного вирішення спору визначальною ознакою є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин (Постанова Великої палати ВС від 04.09.2018 р. по справі № 823/2042/16).

Позивач просить визнати протиправною реєстраційну дію державного реєстратора Л.Є. Возного щодо внесення запису до Єдиного державного реєстру (надалі ЄДР) юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань №0012427 від 04.08.1994 року, щодо реєстрації юридичної особи Львівської міської ради. Зобов`язати Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради скасувати реєстраційну дію №0012427 від 04.08.1994 року щодо реєстрації юридичної особи Львівської міської ради.

Як суб`єкт владних повноважень державний реєстратор виступає у відносинах з особою, яка звертається за вчиненням тих чи інших реєстраційних дій. У даному випадку публічно-правові відносини виникли між реєстраторам та Львівською міською радою, щодо якої вчинялися реєстраційні дії.

Позивач не є учасником правовідносин з державним реєстратором, оскільки щодо позивача реєстратором не приймалося жодного рішення, не вчинялася жодна дія на допускалася жодна бездіяльність.

Позивач, Казмірчук Юрій Романович згідно виданої довіреності (т.1а.с.192) народився 12.04.1987 року.

Конституція і законодавство України чітко визначають коло суб`єктів, які мають право брати участь у виборах, всеукраїнських та місцевих референдумах.

Згідно з ст. 70 Основного Закону таким правом володіють тільки громадяни України, якщо вони досягли 18-річного віку і є дієздатними.

Позивач оскаржує внесення запису до Єдиного державного реєстру (надалі ЄДР) юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань №0012427 від 04.08.1994 року, щодо реєстрації юридичної особи Львівської міської ради та мотивує позов тим (стор. 7 позовної заяви), що він як житель м. Львова був позбавлений конституційного права на участь у місцевому референдумі щодо створення органів місцевого самоврядування.

Станом на 1994 рік позивачеві було 7 років. Пояснень, яке право позивача порушено, якщо у позивача такого права не було, позовна заява не містить, як і не містить позовна заява пояснень хто саме у 1994 році позбавив позивача у віці 7-років права участі у референдумі, Державний реєстратор чи Львівська міська рада.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень» (Постанова Великої палати ВС від 4.09.2018 р. по справі № 823/2042/16).

Позивачем у позовній заяві та подальших виступах представників жодним чином не наведено, які конкретно права позивача порушено саме державним реєстратором.

З виступів представників позивача у судових засіданнях слід дійти висновку, що позивач фактично оспорює створення юридичної особи - Львівської міської ради, оскільки не погоджується з її діяльністю, як учасником цивільно-правових та господарських відносин, та вважає таку фіктивною юридичною особою.

Позивач зазначає, що є членом територіальної громади та не погоджується з діями юридичної особи Львівської міської ради по розпорядженню комунальним майном. Тобто позивач вважає порушеними свої права як співвласника - члена територіальної громади, однак захист таких прав не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Треті особи, які вступили у справу теж зазначають про порушення своїх майнових права, а не прав у сфері публічно-правових відносин.

Третя особа ОСОБА_2 у заяві про вступ у справу вказує що Львівська міська рада порушила її права як співзасновника і кінцевого бенефеціара ТОВ СУАП «Піцца-Пронто», оскільки незаконно зареєструвала майно, яке належить ТОВ СУАП «Піцца-Пронто» за територіальною громадою, тобто у третьої особи є невирішений майновий спір.

Треті особи ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у заявах про вступ зазначають, що є членами територіальної громади, а Львівська міська рада приймає багато рішень, які стосуються їх прав та обов`язків як членів територіальної громади. Тобто треті особи порушення своїх справ мотивують незгодою з рішеннями та діями Львівської міської ради, жодних порушень своїх прав реєстратором треті особи не наводять.

Треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 свій вступ у справу мотивують тим, що є членами територіальної громади міста Львова, а Львівська міська рада від їх імені та від імені інших членів територіальної громади міста Львова передає у власність чи користування велику кількість належного територіальній громаді майна, тобто бажають захистити свої майнові права, а не у сфері публічно-правових відносин.

Третя особа ОСОБА_7 свій вступ у справу мотивує тим, що орендує земельну ділянку на АДРЕСА_1 , однак фіктивна юридична особа Львівська міська рада не вирішує їй питання подальшого землекористування. Тобто між третьою особою та Львівською міською радою є невирішений цивільно-правовий спір, третя особа вважає порушеними свої майнові права на земельну ділянку.

Поділ юридичних осіб на юридичних осіб публічного і приватного права у Цивільному кодексі України (далі - ЦК України) проведений тільки за одним критерієм - порядком їх створення.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 ЦК України, залежно від порядку створення юридич ні особи поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права.

Отже, головна відмінність між ними полягає в тому, що юридичні особи при ватного права створюються на підставі установчих документів (статуту або за сновницького договору, якщо інше не встановлено законом), а публічні - на підставі розпорядчого акта Президента України, органу державної влади, орга ну влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Традиційно до ознак юридичних осіб публічного права в цивілістиці відносять порядок створення і мету діяльності юридичної особи, яка полягає в реаліза ції публічних інтересів (завдань, функ цій) держави чи територіальної громади, які покладені на них Конституцією України та законодавчими актами.

Однак основні ознаки поняття юридичної особи універсальні і не зале жать від складу та статусу його заснов ників (учасників і членів).

У зв`язку з цим на юридичні особи пуб лічного права поширюються положення вітчизняного законодавства і доктрини права про поняття юридичної особи.

Відповідно до ст. 80 ЦК України юри дичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатні стю, може бути позивачем та відповіда чем у суді.

Залежно від здійснюваних повнова жень юридичні особи публічного права фактично здійснюють публічно - і при ватноправовий статуси.

Юридичні особи публічного права при здійсненні цивільної правосуб`єктності виступають суб`єктами приватного пра ва, а при здійсненні компетенції публіч ного органа - суб`єктами публічного права.

У будь-якому випадку наділення юри дичної особи публічними функціями або, навпаки, надання статусу юридич ної особи державним органам не змінює сутності юридичної особи, яка полягає в майновому відокремленні, здійсненні ін ших визначальних ознак юридичної осо би, що обумовлює поширення на ці юри дичні особи загальних положень ЦК України про юридичні особи, з ураху ванням особливостей створення та діяль ності, встановлених законом для юри дичних осіб публічного права.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 6 лютого 2019 року (Справа № 462/2646/17, Провадження № 11-1272апп18) вкотре зазначила, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас при визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого суб`єкт публічного права звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача, аніж розмежування юрисдикції виключно на підставі участі у спорі суб`єкта владних повноважень.

При цьому визначальною ознакою приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового інтересу. Оспорювані або невизнані майнові права та інтереси підлягають захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення такого права або інтересу призвели дії суб`єкта владних повноважень при виконанні ним владних управлінських функцій.

Поданий позивачем позов про визнання протиправною реєстраційної дії державного реєстратора Л.Є. Возного про внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису № 1 012427 від 04.08.1994р. щодо реєстрації юридичної особи Львівська міська рада (79008 м. Львів, пл. Ринок) та скасування реєстраційної дії державного реєстратора Л.Є. Возного про внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису № 1 012427 від 04.08.1994р. щодо реєстрації юридичної особи Львівська міська рада спрямований по своїй суті на припинення юридичної особи - Львівської міської ради, оскільки така юридична особа порушує права позивача, як члена територіальної громади.

При цьому визнання протиправною реєстраційної дії щодо реєстрації юридичної особи та скасування реєстраційної дії державного реєстратора не припиняє юридичної особи, оскільки юридична особа припиняється за рішенням суду саме про припинення юридичної особи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів визначені у ст. 19 КАС України і серед визначеного у вказаній статті переліку не передбачено спорів за зверненням фізичної особи про припинення юридичної особи (приватного чи публічного права) (скасування державної реєстрації створення юридичної особи), а отже адміністративний суд не є судом до компетенції якого входить прийняття рішення щодо припинення юридичної особи.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) у чинній редакції юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами пункту 3 частини першої статті 20 ГПК господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 6 лютого 2019 року (Справа № 462/2646/17, Провадження № 11-1272апп18) вказала, що спір про відміну державної реєстрації юридичної особи є спором про наявність або відсутність цивільної правоздатності та господарської компетенції (можливості мати господарські права та обов`язки). Цей спір не є спором у сфері публічно-правових відносин, навіть якщо виник у зв`язку з протиправним внесенням до ЄДР суб`єктом владних повноважень запису про проведення державної реєстрації юридичної особи; не є спором, що виникає із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин; не є спором, що виникає у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, а є спором про абстрактну можливість брати участь у конкретних правовідносинах.

При цьому процесуальне законодавство не визначає юрисдикційну належність такого спору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 813/6286/15, заповнюючи цю прогалину закону, зазначила, що «подібні спори є найбільш наближеними до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи) пункт 3 частини першої статті 1 статті 20 ГПК), а тому повинні розглядатись за правилами господарського судочинства. Отже, цей спір має вирішуватися за правилами ГПК незалежно від суб`єктного складу, за місцезнаходженням юридичної особи (частина шоста статті 30 ГПК)».

Оскільки даний спір по своїй суті пов`язаний з діяльністю та припиненням діяльності юридичної особи - Львівської міської ради, такий не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства, а повинен розглядатись за правилами господарського судочинства.

Суд на заперечення представників позивача звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України у чинній редакції, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже позивачами згідно вказаної норми можуть бути:

- юридичні особи;

- фізичні особи - підприємці;

- фізичні особи, які не є підприємцями;

- державні органи, органи місцевого самоврядування.

Тобто позивач, як фізична особа, яка не є підприємцем, жодним чином не позбавлений ГПК України права на звернення до суду в порядку господарського судочинства за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст.5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства та встановлених фактичних обставин справи з приводу порушеного права позивача, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у аналогічних категоріях справ з приводу оскарження реєстраційних дій реєстраторів, суд дійшов висновку, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки її розгляд належить до юрисдикції господарського суду в порядку визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Оскільки суд дійшов висновку, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, провадження у справі підлягає закриттю згідно п.1 ч.1 ст.238 КАС України. Водночас, згідно вимог ч.1 ст.239 КАС України, суд роз`яснює позивачеві про віднесення даної справи до юрисдикції господарського суду.

Згідно з ч.2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Відповідно до частини 2 статті 238 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору і такий ним не сплачувався, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 238, 239, 241-246, 256, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

1. Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача Львівська міська рада, Львівське обласне управління статистики, на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - закрити.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддями.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Львівський оружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 20.12.2019 р.

Суддя Коморний О.І.