Справа № 200/8597/19-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року справа №200/8597/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., Сухарька М.Г., за участю секретаря судового засідання - Тішевського В.В., представника відповідача - Мусієнка Ю.О., діючого за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року у справі № 200/8597/19-а (головуючий суддя І інстанції - Галатіна О.О.), складене в повному обсязі 01 жовтня 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення сум недоплаченої судової винагороди, -

ВСТАНОВИВ:

08 липня 2019 року, ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про:

- визнання протиправною бездіяльність управління щодо не нарахування та невиплати позивачу щомісячної надбавки за вислугу років у розмірі 30 відсотків від посадового окладу, недорахування та не сплату суми яка складає 10 відсотків від посадового окладу з 20.05.2019 року щомісячно;

- зобов`язання відповідача здійснити ОСОБА_1 починаючи з 20.05.2019 року, перерахунок та виплату щомісячної надбавки за вислугу років в розмірі 30 відсотків від посадового окладу, відповідно до наказу Голови Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20.05.2019 року № 2-к/02-04 «Про призначення судді ОСОБА_1 », з урахуванням раніше виплачених сум (а.с. 3-10).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволені. Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щомісячно надбавки за вислугу років у розмірі 30 відсотків від посадового окладу, недорахована та не сплачена сума складає 10 відсотків від посадового окладу з 20.05.2019 року щомісячно. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 , (починаючи з 20.05.2019 року, перерахунок та виплату щомісячної надбавки за вислугу років в розмірі 30 відсотків від посадового окладу, відповідно до Наказу Голови Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20.05.2019 року № 2-к/02-04 "Про призначення судді ОСОБА_1 ", з урахуванням раніше виплачених сум (а.с. 53-55).

Не погодившись із судовим рішенням, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, апелянт зазначив, що Указом Президента України від 07.11.2013 №620/2013 позивача вперше було призначено на посаду судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області строком на п`ять років, у зв`язку з чим була зараховано до штату суду.

Указом Президента України від 17.05.2019 №267/2019 ОСОБА_1 призначено суддею цього ж суду безстроково.

На момент призначення позивача на посаду судді статус професійного судді, порядок його забезпечення визначався положеннями Закону України від 07.07.2010 №2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів». Статтею 64 Закону №2453 (на момент призначення позивача на посаду судді) було передбачено, що на посаду судді міг бути призначений громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який мав вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживав в Україні не менш як десять років та володів державною мовою.

05.08.2018 набув чинності Закон України від 12.07.2018 №2509-VІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд»» відповідно до якого статтю 137 Закону України від 02.06.2016 №1402-VII1 «Про судоустрій і статус суддів» доповнено частиною другою такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.».

Вказує, що у зв`язку із внесенням змін до статі 137 Закону №1402, наказом голови Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 20.05.2019 №2-к/02-04 ОСОБА_1 безпідставно зараховано стаж роботи на посаді судді відповідно до статті 69 Закону №1402 в розмірі п`ять років та визначено її право на отримання доплати за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу судді.

При цьому, зазначає, що листом від 05 листопада 2018 року Вищою радою правосуддя, Верховним судом, Вищою кваліфікаційною комісією суддів України, Радою суддів України, Державною судовою адміністрацією України, Національною школою суддів України було надано роз`яснення стосовно проведення перерахунку стражу роботи на посаді судді у зв`язку з набранням чинності Законом України від 12 липня 2018 року № 2509-VІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд».

За таких обставин на думку відповідача вказаний наказ голови суду суперечить нормам законодавства, у зв`язку з чим був правомірно повернутий для приведення у відповідність із Законом (тобто 20% доплату до посадового окладу за стаж роботи на посаді судді більше 5 років) (а.с. 59-62).

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Позивач надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вважає, що апелянтом не враховано, що 17.05.2019 року фактичне її призначено на посаду судді в порядку встановленому Законом України від 02.06.2016 №1402-VII1 «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 12.07.2018 №2509-VІІІ,в якому визначена вимога до стажу професійної діяльності у сфері права , яка надає право для призначення на посаду судді - щонайменше п`ять років.

З дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)":1) до утворення Вищої ради правосуддя її повноваження здійснює Вища рада юстиції. Вища рада правосуддя утворюється шляхом реорганізації Вищої ради юстиції. До обрання (призначення) членів Вищої ради правосуддя цей орган діє у складі членів Вищої ради юстиції протягом строку їх повноважень, але які не можуть тривати довше, ніж до 30 квітня 2019 року. Обрання (призначення) членів Вищої ради правосуддя здійснюється не пізніше 30 квітня 2019 року;

2) повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Такі судді можуть бути призначені на посаду судді в порядку, визначеному Законом.

Вважає, що наказ від 20.05.2019 року № 2-к/02-04 було винесено головою суду не у зв`язку із внесенням змін до Закону, а з підстав призначення на посаду судді згідно Указу Президента України від 17.05.2019 року. Вважає, що наказ голови суду не скасований та є діючим, що позбавляє відповідача права його не виконувати, оскільки це є обов`язком відповідача щодо фінансового забезпечення його виконання.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , вперше призначена на посаду судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області строком на п`ять років Указом Президента України від 07.11.2013 року №620/2013 (а.с. 12).

17 травня 2019 року Указом Президента України № 267/2019 відповідно до ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 128, пп. 2 п. 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України, ч. 6 ст. 147, абз. 1 п. З і п 40 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ОСОБА_1 , призначено на посаду судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області (а.с. 13).

20 травня 2019 року Наказом голови Жовтневого районного суду м. Маріуполя № 2- к/02-04 "Про призначення судді ОСОБА_1", встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 % посадового окладу судді як такій, що має стаж роботи більше 10 років (а.с. 14).

21 червня 2019 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області листом № 03-950/19 повернула наказ Голови Жовтневого районного суду м. Маріуполя № 2-к/02-04 без виконання, як такий, що не ґрунтується на нормах Закону України від 07.07.2010 року № 2453-У1"Про судоустрій і статус суддів" та запропоновано привести його у відповідність до Закону№ 2453-У1 (а.с. 15).

На погодившись з поверненням наказу позивач звернулась до суду із цим позовом. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно не виконує наказ суду про встановлення позивачу щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 % посадового окладу, відтак, порушене право позивача має бути відновленим.

Отже предметом даного спору є бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплата недорахованої надбавки за вислугу років від посадового окладу відповідно до наказу Голови Жовтневого районного суду м. Маріуполя № 2-к/02-04 від 20.05.2019 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд та положення якого узгоджуються з вимогами міжнародно-правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.

Згідно ч.1 ст.135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 статті 135 Закону №1402-VIII передбачено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Зокрема, ч.5 ст.135 Закону №1402-VIII визначено, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Положеннями ст.137 Закону №1402-VIII врегульовано питання стажу роботи суді, а саме: зарахування до такого стажу роботи на визначених цією статтею посадах.

Законом України від 12.07.2018 № 2509-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" (далі - Закон № 2509-VIII) статтю 137 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 1402-VIII) доповнено частиною другою такого змісту: "До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді".

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 вперше призначена на посаду судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області строком на п`ять років Указом Президента України від 07.11.2013 року №620/2013 (а.с. 12).

Відтак, позивача призначено вперше на посаду судді за вимогами, визначеними Законом України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI), який діяв в період з 30.07.2010 до 30.09.2016.

У пункті 34 Розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Наказом голови Жовтневого районного суду м. Маріуполя № 2- к/02-04 "Про призначення судді ОСОБА_1" від 20 травня 2019 року позивачу ,призначену суддею Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області відповідно до ч.5 ст.135, ч.2 ст.137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-У111, наказано приступити до виконання обов`язків судді з 20.05.2019 року з посадовим окладом згідно штатному розпису, виплачувати доплату за вислугу років у розмірі 30 % посадового окладу , стаж роботи на 20.05.2019 року складає 10 років 05 місяців 24 дні . Підставою даного наказу є Указ Президента України № 267/2019 від 17 травня 2019 року, трудова книжка, розрахунок стажу ( а.с.14).

Листом відповідача від 21.06.2019 року за № 03-950/19 зазначений наказ повернуто без виконання в частині визначення розміру щомісячної доплати за вислугу років та визначення стажу , який має бути приведеним у відповідність з законом (а.с.15).

Отже судом необхідно встановити правомірність дій відповідача, щодо повернення без виконання зазначеного наказу.

Суд апеляційної інстанції не має підстав для надання аналізу зазначеному наказу , правомірності його винесення, порядку та можливості його виконання, оскільки він не є предметом розгляду даних позовних вимог та видавався іншим органом Головою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області, який не є стороною в даній справі та до розгляду даної справи не залучався в якості третьої особи.

Однак, суд апеляційної інстанції надає оцінку діям/бездіяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо фактичного невиконання вищевказаного наказу, що фактично є предметом даних позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 154 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України. Територіальні управління Державної судової адміністрації України здійснюють свою діяльність відповідно до положення про них, що затверджується Головою Державної судової адміністрації України на підставі типового положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України.

Згідно Положення про Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, затвердженим головою Державної судової адміністрації України 25.09.2015 (далі - Положення), територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області є територіальним органом Державної судової адміністрації України та їй підпорядковується.

Основним завданням територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області є організаційне забезпечення діяльності місцевих судів Донецької області та фінансове забезпечення місцевих загальних судів Донецької області з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів цих судів та забезпечення роботи органів місцевого самоврядування (ч. 3 Положення).

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області та місцевих загальних судів Донецької області (п. 4.3 ч. 3 Положення).

Тобто, відповідач у справі - суб`єкт владних повноважень, на якого покладені функції розпорядника коштів Державного бюджету України та фінансового забезпечення діяльності територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області та місцевих загальних судів Донецької області.

Твердження відповідача, що він наділений повноваженнями з надання оцінки службової документації судів,а саме контроль за наказами ( розпорядженнями) Голови місцевих судів,- не відображено у повноваженнях управління, відтак, є незмістовними.

При цьому, відповідачем не надано оцінки самого поняття службової документації, відтак, достеменно стверджувати, що наказ голови суду є службовою документаціє не є можливим.

Крім того, відповідно до п.п.5.5, 5.3 ч. 3 Положення управління має право вживати заходи щодо контролю за станом діловодства в місцевих судах Донецької області, діяльності служби судових розпорядників та наявністю матеріальних цінностей, які обліковуються в місцевих загальних судах Донецької області та за результатами контрольних заходів ініціювати питання про усунення виявлених порушень та притягнення до відповідальності осіб, які припустили порушення.

Доказів щодо проведення будь-якого контрольного заходу щодо складеного наказу Голови Жовтневого районного суду м. Маріуполя № 2- к/02-04 "Про призначення судді ОСОБА_1" від 20 травня 2019 року( складання довідки, ініціювання оскарження та його скасування ) матеріали справи не містять.

Пунктом 12 статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, до якої відноситься служба в судових органах.

Згідно ч. 1 ст. 148 Закону № 1402-VIII, фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні утримуватися від заяв та дій, що можуть підірвати незалежність судової влади.

Враховуючи вищевикладене, те, що наказ голови Жовтневого районного суду м. Маріуполя № 2- к/02-04 "Про призначення судді ОСОБА_1" від 20 травня 2019 року є діючим, не скасованим, відсутність повноважень у відповідача щодо надання йому оцінки та повернення без виконання, недоведеність відповідачем щодо правомірності повернення без виконання розпорядчого документа районного суду,- суд апеляційної інстанції встановив протиправну бездіяльність відповідача в частині не виплати позивачу щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 % посадового окладу судді( як зазначено в наказі суду), відповідно, позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо необхідності зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячної надбавки за вислугу років в розмірі 30 відсотків від посадового окладу, як похідних від вищевказаних позовних вимог ,які також підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, заява № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, заява № 49429/99).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ним надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, доводи, викладені в апеляційній скарзі не відповідають нормам діючого законодавства.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року у справі № 200/8597/19-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 18 грудня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2018 року.

судді Т.Г.Арабей

Г.М. Міронова

М.Г. Сухарьок