Справа № 120/1074/19-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1074/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід Олена Степанівна

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

11 грудня 2019 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Михайленко К.Т.,

представника позивача: Черпітяк О.В.,

представників відповідача: Потьомкіна І. М., Костюка О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону" на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року (повний текст складено 12 серпня 2019 року у м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - позивач) до ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону" (далі - відповідач) про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

позивач 28.03.2019 звернувся із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив про стягнення податкового боргу у загальній сумі 6 512 355 грн. 20 коп. з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків або за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.08.2019 адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "Гніванський завод спецзалізобетону" з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків або за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, податковий борг зі сплати податку на додану вартість у загальній сумі 4 825 078 грн. 11 коп.

Стягнуто з ПАТ "Гніванський завод спецзалізобетону" з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків або за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, податковий борг зі сплати земельного податку у загальній сумі 490 889 грн. 82 коп.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно враховано інтегровану картку платника податків ПДВ станом на 31.07.2019, оскільки в інтегрованій картці зазначена заборгованість не за період стягнення заборгованості, а за період зазначеної в ній дати. Також вказує, за період розгляду справи усього відповідачем було сплачено 8 867 000 грн податку на додану вартість та 12 787,35 грн земельному податку з юридичних осіб. При цьому, сплата ПДВ в розмірі 8 867 000 грн значно перевищує суму позову з податку на подану вартість, що не було враховано судом першої інстанції.

Крім того, скаржник вказує на те, що позивачем не надано жодних доказів про дійсну заборгованість відповідача за спірний період станом на момент розгляду справи, що унеможливлює підрахунок дійсної заборгованості, оскільки відповідач сплачував заборгованість по ПДВ та в період після 31.03.2019 додатково реєстрував податкові накладні. Водночас, судом не було досліджено на погашення яких саме податків та за який період зараховано кошти сплачені відповідачем на користь позивача під час розгляду справи.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що сплачені відповідачем кошти згідно платіжного доручення №2336 від 17.07.2019 у розмірі 4 000 000 грн згідно відомостей інтегрованої картки платника податку у повному обсязі не зараховані у рахунок погашення податкового боргу, а зараховано частково в сумі 2 485 613 грн. Грошові кошти сплачені відповідачем згідно платіжного доручення №2375 від 18.07.2019 на суму 82 000 грн також згідно інтегрованої картки платника податків не зараховувались й жодних зарахувань цього дня не відбувалось. При цьому позивач наголосив на тому, що надане відповідачем платіжне доручення не містить відмітки банку про проведення даного платежу.

Також вказано, що відповідачем надано докази сплати земельного земельного податку з юридичних осіб в сумі 4 740, 06 грн та 8 047, 29 грн, проте, дані кошти були сплачені за іншу земельну ділянку та в іншу сільську раду, відповідно кошти зараховані на інший рахунок.

У відповіді на відзив відповідач зазначив, що дійсна заборгованість не була з`ясована та доведена після ряду сплат податків від час розгляду справи.

Представники відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі та просили колегію суддів її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

ПАТ "Гніванський завод спецзалізобетону" перебуває на податковому обліку у Вінницькій ОДПІ (Тиврівське відділення) позивача.

Згідно наявної у матеріалах справи довідки про заборгованість перед бюджетом платника податків відповідач станом на 31.03.2019 має податковий борг з ПДВ в загальній сумі 6 421 465 грн. 48 коп., з яких 3 127 339 грн. 00 коп. основний платіж, 3 241 956 грн. 00 коп. штрафні санкції, 52 170 грн. 11 коп. пеня.

У зв`язку із наявністю податкового боргу 15.01.2018 відповідачеві направлена податкова вимога № 65-50.

Податковий борг з ПДВ (основний платіж) утворився внаслідок самостійного подання відповідачем декларацій з ПДВ, а саме:

- податкова декларація від 19.10.2018 (сума 238 820 грн. 00 коп.);

- податкова декларація від 19.11.2018 (сума 1 125 094 грн. 00 коп.);

- податкова декларація від 19.12.2018 (сума 1 313 889 грн. 00 коп.);

- податкова декларація від 17.01.2019 (сума 449 536 грн. 00 коп.).

Позивачем також була проведена камеральна перевірка щодо порушення відповідачем граничних строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування податкових накладних, визначених ст. 201 та згідно зі ст. 1201.1 Податкового кодексу України, за результатами якої складений акт № 3364/50-01/00282435 від 24.01.2019.

На підставі вказаного акту перевірки позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 14.02.2019, яким до відповідача були застосовані штрафні санкції у сумі 3 241 956 грн. 37 коп. Вказане податкове повідомлення рішення належним чином вручене відповідачеві, що підтверджується матеріалами справи.

Водночас, згідно даних інтегрованої картки платника ПДВ за відповідачем рахується пеня у сумі 52 170 грн. 11 коп.

Відповідач на момент розгляду справи вказане податкове повідомлення-рішення не оскаржив, суму податкового боргу в частині штрафних санкцій та пені не оспорює. Разом з тим у добровільному порядку вказану заборгованість не сплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, оскільки на момент розгляду справи за відповідачем рахується заборгованість зі сплати ПДВ та земельного податку, а також те, що вона у добровільному порядку повністю погашена не була, позов підлягає частковому задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, обов`язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом.

Грошове зобов`язання платника податків, відповідно до п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 14.1.175 ст. 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Положенням п. 54.3 ст. 54 ПК України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до ст. 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п. 57.1).

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (п. 57.3).

У відповідності до вимог п. 58.1 ст. 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює певні факти.

Статтею 59 ПК України визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (ч. 1).

Частиною 5 ст. 59 ПК зазначено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

З наведеного слідує, що чинним законодавством передбачений обов`язок платників податків сплачувати податки і збори, зокрема і ПДВ в порядку і розмірах, встановлених законом, крім випадків, коли така особа звільняється від їх сплати на підставах та умовах, визначених діючими нормативно-правовими актами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є платником ПДВ, який не звільнений від сплати податків.

На момент розгляду справи в суді першої інстанції за ним рахувалася заборгованість зі сплати ПДВ в загальній сумі 6 421 465 грн. 48 коп., з яких 3 127 339 грн. 00 коп. основний платіж, 3 241 956 грн. 00 коп. штрафні санкції, 52 170 грн. 11 коп. пеня.

При цьому, податкове повідомлення-рішення від 14.02.2019 не скасоване, відповідно сума заборгованості, визначена у ньому, є узгодженою, у відповідності до положень ПК України. Узгодженою є також сума основного платежу, оскільки вона виникла на підставі податкових декларацій.

Згідно матеріалів справи, відповідач сплатив частину заборгованості з ПДВ, що підтверджується платіжними дорученнями, а саме, платіжним дорученням № 2336 від 17.07.2019 сплачені кошти у сумі 4 000 000 грн. 00 коп., вказана сума згідно відомостей інтегрованої картки платника податків у повному обсязі не зарахована у рахунок погашення податкового боргу. У рахунок погашення податкового боргу з ПДВ кошти зараховані частково в сумі 2 485 613,00 грн, що не заперечувалось представником позивача. Залишок не зарахованої, сплаченої відповідачем, суми складає 1 514 387,00 грн.

Грошові кошти, сплачені відповідачем згідно платіжного доручення № 2375 від 18.07.2019 на суму 82 000 грн. 00 коп. також згідно інформації з інтегрованої картки платника податків не зараховувалося й жодних нарахувань цього дня не відбувалось.

Таким чином, сплачена відповідачем сума коштів, але не зарахована у рахунок погашення податкового боргу, складає 1 596 387,00 грн.

Факт часткового погашення боргу з ПДВ не заперечувався й представником позивача. Останнім у судове засідання був наданий витяг з інтегрованої картки платника податків відповідача, яким підтверджується факт часткової сплати вказаних вище сум заборгованості.

Отже, враховуючи часткову сплату відповідачем основного боргу, судом встановлено та не заперечується позивачем, що на момент прийняття судового рішення сума основного боргу з ПДВ станом на момент звернення з даним позовом становить 1 530 952 грн. (3 127 339 грн. 00 коп. - 1 596 387,00 грн.), загальна сума заборгованості з ПДВ на момент розгляду справи судом першої інстанції становить 4 825 078 грн. 11 коп., з яких 1 530 952 грн 00 коп. основний платіж, 3 241 956 грн. 00 коп. штрафні санкції, 52 170 грн. 11 коп. пеня.

Разом з тим, суд зазначає, що надані позивачем довідки про суми боргу станом на 25.07.2019, 31.07.2019 та акт звірки податкової заборгованості станом на 20.06.2019, не спростовую наявність вказаної заборгованості, що утворилась станом на 31.03.2019.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем вказана сума боргу погашена у повному розмірі не була, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості з земельного податку з юридичних осіб на загальну суму 490 889 грн. 82 коп., а саме 488 376 грн. 71 коп. основного платежу, 2 513 грн. 11 коп. пеня, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 269 ПК України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі. Об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (ст. 270 ПК України).

Згідно ст. 285 ПК України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Статтею 286 ПК України вказано, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (ч. 1).

Частиною 2 цієї статті передбачено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Положенням ч. 3 вищевказаної статті зазначено, що платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов`язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.

Згідно ч. 287.3. ст. 287 ПК України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Як зазначалось вище, п. 59.1 ст. 59 ПК України вказано, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За правилами, визначеними п. 59.5 ст. 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

З наведених норм слідує, що чинним законодавством визначено обов`язок сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, крім випадків, коли така особа звільняється від їх сплати на підставах та умовах, визначених діючими нормативно-правовими актами. Такий обов`язок існує й щодо сплати земельного податку. У разі несплати узгодженої суми грошового зобов`язання (податку) в установлені законодавством строки, податковий орган надсилає такому платнику податкову вимогу у визначеному порядку.

Згідно матеріалів справи, відповідач є платником земельного податку з юридичних осіб.

При цьому, податковий борг із земельного податку утворився внаслідок самостійного подання відповідачем декларацій з плати на землю:

- податкова декларація з плати на землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 30.01.2018;

- податкова декларація з плати на землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 18.02.2019.

Згідно даних інтегрованої картки платника з земельного податку за відповідачем рахується заборгованість по сплаті земельного податку в загальній сумі 490 889 грн. 82 коп., з яких основний платіж 488 376 грн. 71 коп. та пеня 2 513 грн. 11 коп.

Однак, відповідачем, ні до суду першої інстанції ні до апеляційного суду не надано доказів сплати вказаної заборгованості до звернення позивача до суду з даним позовом, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення даного позову в цій частині.

Стосовно долучених до справи платіжних доручень з яких вбачається, що відповідач сплатив частину заборгованості з ПДВ суд зазначає наступне.

Згідно платіжного доручення № 2336 від 17.07.2019 відповідачем сплачені кошти у сумі 4 000 000 грн. 00 коп., однак, вказана сума згідно відомостей інтегрованої картки платника податків у повному обсязі не зарахована у рахунок погашення податкового боргу. У рахунок погашення податкового боргу з ПДВ кошти зараховані частково в сумі 2 485 613,00 грн. Залишок незарахованої, сплаченої відповідачем, суми складає 1 514 387,00 грн.

Крім цього, грошові кошти, сплачені відповідачем згідно платіжного доручення № 2375 від 18.07.2019 на суму 82 000 грн. 00 коп. також згідно інформації з інтегрованої картки платника податків не зараховано, а надане платіжне доручення не містить відмітки банку про проведення даного платежу.

Таким чином, сплачена відповідачем сума коштів, але не зарахована у рахунок погашення податкового боргу, складає 1 596 387 грн. 00 коп.

При цьому, з пояснень позивача вбачається, що відповідачем дійсно сплачено земельний податок з юридичних осіб, в сумі 4 740 грн. 06 коп., та 8 047 грн. 29 коп., проте, дані кошти були сплачені за іншу земельну ділянку та в іншу сільську раду, відповідно кошти зараховані на інший рахунок, що підтверджується декларацією та інтегрованою карткою платника.

Отже, враховуючи що, на момент розгляду справи судом першої інстанції за відповідачем рахувалась заборгованість зі сплати ПДВ та земельного податку, а також те, що вона у добровільному порядку погашена не була, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача боргу з податку на додану вартість у загальній сумі 4 825 078 грн. 11 коп. та земельний податок у загальній сумі 490 889 грн. 82 коп.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону" залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 18 грудня 2019 року.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.