Справа № 640/5244/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5244/19 Суддя (судді) першої інстанції: Погрібніченко І.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Кобаля М.І., Мельничука В.П., розглянувши в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у якому просила зобов`язати Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації внести зміни до реєстраційного обліку та поновити реєстрацію її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2019 року було визнано протиправними дії Деснянського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області щодо зняття її з реєстрації місця проживання. Натомість, звернувшись до відповідача із заявою про поновлення реєстрації свого місця проживання, позивачу була надана відповідь про відмову у вчиненні таких дій.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Зокрема, позивач стверджує, що вона звернулася до відповідача із заявою про реєстрацію її місця проживання та надала постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2019 року. При цьому, вказана постанова була надана не в порядку звернення судових рішень до виконання, а виключно як документ, який підтверджує її право на користування (проживання) житлом у відповідності до частини 4 пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що належала на праві приватної власності батьку позивачки, та в подальшому була відчужена. На момент виникнення спірних правовідносин позивач у спірній квартирі не проживала.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 04.09.2015 року власником квартири став ОСОБА_2 , який звернувся до Деснянського районного відділу ДМС України у м. Києві з заявою про зняття з місця реєстрації ОСОБА_1

15.09.2015 р. Деснянський районний відділ ДМС України у м. Києві вчинив дії щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач у 2017 році дізнавшись про обставини щодо зняття її з реєстрації місця проживання, звернулася до суду з позовом про визнання протиправними дій щодо зняття її з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2019 року визнано протиправними дії Деснянського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

19.02.2019 р. позивач звернулась до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про поновлення її реєстрації місця проживання за вказаною вище адресою.

Листом від 05.03.2019 р. №102-102/1-361-673 Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація відмовила позивачу у здійсненні таких дій, посилаючись на те, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2019 року не містить зобов`язального характеру для Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві, у зв`язку з чим не підлягає виконанню.

Також, у листі зазначено, що для вирішення вказаного питання позивачу необхідно замінити первісного відповідача Деснянський районний відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області на належного відповідача - Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як убачається з позовної заяви, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить вирішити питання про поновлення порушеного права щодо реєстрації місця проживання в квартирі АДРЕСА_1 .

Предметом спірних правовідносин у даному випадку є право користування позивача квартирою АДРЕСА_1 , а вимоги до відповідача є похідними від них. Таким чином, позов подано на поновлення права ОСОБА_1 у сфері житлових відносин.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною четвертою статті 11 ЦК України у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення/припинення цивільних прав та обов`язків.

До способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).

На підставі частини першої статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Таким чином, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Ураховуючи те, що спір про поновлення реєстрації місця проживання позивача може впливати на майнові права та інтереси третіх осіб у цій справі, колегія суддів, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшла висновку про те, що даний спір не є публічно-правовим.

Правова позиція з цього питання висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27лютого 2019 року справа № 826/15089/17.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 238, 319, 321, 325, 326, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року скасувати.

Провадження у справі закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 19 грудня 2019 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя М.І.Кобаль

суддя В.П.Мельничук