Справа № 560/2589/19
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2589/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

17 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Мацького Є.М. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Сербин І.І.,

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Кучерявого О.В.

представника відповідача: Фортельної Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року (м. Хмельницький, 30 вересня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 26.07.2019 року №190 про скасування дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію"; зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про обмін посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , виданої 11.04.2014 року (орган видачі 6801) у зв`язку з досягненням 45-річного віку; зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 26.07.2019 року №190 про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Відповідно до рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні просила задовольнити апеляційну скаргу.

Позивач та його представник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження є громадянином Республіки Азербайджан, копія паспорту наявна у справі.

Позивач у 2013 році звернувся до Городоцького РС Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі на п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", оскільки його брат був громадянином України. За результатами розгляду матеріалів у квітні 2014 року позивач отримав дозвіл на імміграцію та був документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , термін дії безстроковий.

12 липня 2019 року позивач звернувся із заявою про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку з досягненням 45-річного віку.

Відповідачем проведено перевірку обставин видачі позивачу дозволу на імміграцію, за результатом якої складений висновок щодо скасування дозволу на імміграцію від 26 липня 2019 року та прийняте оскаржене рішення №190 від 26.07.2019 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, Конституція України встановлює, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України (ст. 26), така ж норма передбачена ч. 1 ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання. Іноземці та особи без громадянства, зазначені у ч.ч. 1 та 16 ст. 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання (ч. 1 ст. 5 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства")

Слід зазначити, що при прийнятті рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію та оформлення йому посвідки на постійне проживання в Україні, уповноважені структурні підрозділи відповідача проводили необхідну перевірку поданих ним документів та з`ясовували наявність підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, проте таких підстав не виявили.

При цьому, підстави для скасування дозволу на імміграцію визначені ст. 12 Закону України "Про імміграцію", а саме, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

З матеріалів справи встановлено, що підставою для скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну є п. 1, ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію", висновок від 26 липня 2019 року, складений за результатами перевірки.

В свою чергу, за результатами перевірки було встановлено, що законність свого перебування на території України на момент подачі клопотання про надання дозволу на імміграцію позивач підтвердив копією паспорта громадянина Азербайджану зі штампом перетину кордону 16.09.2013 року (в`їзд), проте за даними Інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи "Аркан" щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, вказаний у паспорті перетин кордону у період з 30.04.2012 року по 12.10.2014 року ним не здійснювався. Отже, уповноважений орган прийшов до висновку про те, що іноземець незаконно перебував на території України, оскільки фактично в`їхав через ОСОБА_2 раніше, подавши завідомо неправдиві відомості про перетин державного кордону.

Пунктом 23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року № 1983 встановлено, що ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Тобто, функція територіальних органів, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, реалізується шляхом всебічної перевірки на підставі відповідного подання, а також запрошення для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. Запрошення іммігрантів є обов`язком органу ДМС.

Водночас, відповідачем в порушення вказаних приписів до суду не надано будь-яких доказів надіслання (вручення) позивачу запрошення про надання пояснень та відповідних документів, зокрема стосовно наявності або відсутності відміток у паспорті про перетин кордону та відповідної інформації у автоматизованих системах.

Позивач не був присутнім під час прийняття рішення, тоді як відповідач не звертався до будь-яких уповноважених органів для перевірки, підтвердження або спростування обставин в`їздів та виїздів позивача в Україну/з України, перевірки відміток у паспорті, проведення експертиз тощо.

Разом з тим, позивач не може відповідати за невнесення або несвоєчасне внесення посадовими особами держави до інформаційних систем відповідних відомостей стосовно себе та свого переміщення державою, відтак ставити це йому у вину є необґрунтованим.

Згідно Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки та тимчасове проживання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №681 від 15.07.2013, повноваження органу ДМС при вирішенні питання про обмін посвідки на постійне проживання обмежені перевіркою підстав для такого обміну та підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки, передбачених п. 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Відповідачем не доведено та до матеріалів справи не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що за час перебування позивача на території України з`явилися обставини, які б слугували іншою самостійною підставою для скасування дозволу на імміграцію, передбачені ст. 12 Закону України "Про імміграцію". Отже, оскаржене рішення прийняте без урахування принципу пропорційності, відсутній розумний баланс між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване спірне рішення, та інтересами позивача, адже при видачі дозволу на імміграцію в Україну та посвідки компетентний орган підтвердив правильність надання позивачем необхідних документів та наявність підстав для надання дозволу на імміграцію в Україну.

За змістом абз. 3 п. 20 Порядку №251 про скасовані посвідки територіальний орган або підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття відповідного рішення інформує ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби. У той же час, протиправне скасування дозвільного документу призводить до виникнення негативних наслідків для позивача у вигляді вилучення та знищення посвідки на проживання, а тому для повного захисту прав є необхідним зобов`язати повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування оскарженого рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 18 грудня 2019 року.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Мацький Є.М. Совгира Д. І.