Справа № 340/2578/19
Суддя: Г.М. Момонт
Дата ухвалення: 2019-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2019 року м. Кропивницький Справа №340/2578/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Момонт Г.М., розглянув у в порядку спрощеного провадження (письмове провадження) в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про:

- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби;

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом №100 командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 23.04.2019 р. його звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України за станом здоров`я за підпунктом «б» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Позивач вказує, що на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів з позивачем розрахунків щодо виплати компенсації за невикористані календарні дні соціальної відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 2015 року по 2019 рік. Позивач зауважує, що 07.10.2019 р. звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015 2019 роки, однак листом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №69/20-4409 від 10.10.2019 р. повідомлено про відсутність підстав для виплати грошової компенсації за не використані дні додаткової щорічної відпустки. Позивач, посилаючись на правову позицію Верховного Суду викладену в рішенні від 16.05.2019 р. у справі №620/4218/18, вважає, що норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню (а.с.28-32). Представник відповідача зазначає, що позивачем порушено строк звернення до суду, так як він ще 23.04.2019 року був обізнаним про відсутність нарахування й виплати відповідної грошової компенсації. При цьому представник відповідача зауважує, що Верховним Судом у рішенні від 16.05.2019 р. у справі №620/4218/18 зроблено висновок щодо необмеження строку звернення до суду на підставі аналізу п.3 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 р. №260, який не розповсюджує свою дію на військову частину та Національну гвардію України. Натомість у п.5 розділу ХХХІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ від 15.03.2018 р. №200 відсутня фраза «в тому числі за минулі роки». Також представник відповідача наголошує на тому, що надання військовослужбовцю учаснику бойових дій пільги у вигляді додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати протягом 14 календарних днів припинена та поставлена у залежність від наявності або відсутності дії «особливого періоду». На думку представника відповідача, на період дії «особливого періоду» учасники бойових дій не можуть користуватися відповідною відпусткою та згідно положень абз.3 п.14 ст.101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не можуть отримувати грошову компенсацію за відпустку. Яка на час проходження військової служби та дії особливого періоду військовослужбовцям не могла бути наданою. У зв`язку з викладеним, представник відповідача вважає, що питання щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015 2019 роки правомірно не вирішувалося.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.10.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.1).

20.11.2019 р. проведено перше судове засідання та розпочато розгляд справи по суті (а.с.38).

Заяв, клопотань від учасників процесу до суду не надходило. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у період з 13.08.1996 р. по 25.04.2019 р. проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України (а.с.12).

04.03.2015 р. ОСОБА_1 набув статусу учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с.15).

Наказом т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 23.04.2019 р. №100 припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення: підполковника ОСОБА_1 , старшого льотчика 2-ї авіаційної ланки першої авіаційної ескадрильї на вертольотах, звільненого у запас Збройних Сил України за п.п. «б» (за станом здоров`я) ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» і з 26.04.2019 р. виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.10).

Вказаним наказом вирішено виплатити грошову компенсацію за 45 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 рік (а.с.10).

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 07.10.2019 р. №385 ОСОБА_1 у період з 2015 по 2019 роки додаткова відпустка як учаснику бойових дій із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік відповідно до ч.19 ст.101 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не надавалася (а.с.11).

07.10.2019 р. ОСОБА_1 подано заяву на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо виплати йому грошової компенсації за невикористані ним календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 26.04.2019 р. (а.с.13).

Листом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 10.10.2019 р. №69/20-4409 повідомлено ОСОБА_1 , що виплата грошової компенсації за невикористані дні за іншими видами додаткових відпусток ст.24 Закону України «Про відпустки» не передбачена.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. №3551-ХІІ учасникам бойових дій надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Так, статтею 162 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 р. №504/96-ВР встановлено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

На підставі ч.8 ст.101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ (далі за текстом Закон №2011) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Частиною 17 статті 101 Закону №2011 визначено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з ч.18 ст.101 Закону №2011 в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

З огляду на ч.19 ст.101 Закону №2011 надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 р. №3543-ХІІ та Законі України «Про оборону України» від 06.12.1991 р. №1932-ХІІ.

Таким чином, під час особливого періоду з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію припиняється надання військовослужбовцям додаткової відпустки передбаченої п.12.ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст.162 Закону України «Про відпустки».

Разом з тим, відповідно до ч.14 ст.101 Закону №2011 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Із системного аналізу зазначених норм суд дійшов висновку, що припинення надання відпустки під час особливого періоду не свідчить про втрату особою права на таку відпустку, оскільки у разі невикористання додаткової соціальної відпустки протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період. Тобто право на додаткову відпустку може бути реалізовано особою одним із двох способів: шляхом безпосереднього отримання такої відпустки або ж шляхом виплати грошової компенсації за невикористану відпустку.

Суд враховує, що під час дії особливого періоду лише припиняється фактичне надання військовослужбовцям додаткових відпусток, зокрема передбачених п.12.ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст.162 Закону України «Про відпустки», що є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на безпосереднє використання додаткової відпустки. Однак обмеження щодо одного із двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, гарантованого п.12.ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст.162 Закону України «Про відпустки».

При цьому суд зауважує, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки та невикористані дні додаткової відпустки.

Викладене узгоджується з висновками Верховного Суду наведеними у рішенні від 16.05.2019 р. за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18 (провадження №Пз/9901/4/19) та висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 21.08.2019 р. у зазначеній справі.

Судом встановлено, що позивач як учасник бойових дій не використав додаткові відпустки за період з 2015 року по 2019 рік, а тому набув право на отримання грошової компенсації за такі відпустки при звільненні з військової служби.

На час прийняття наказу від 23.04.2019 р. №100, яким позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, відповідачем не здійснено нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст.162 Закону України «Про відпустки» за період з 2015 року по 2019 рік, що суперечить вимогам Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно посилання представника відповідача на відсутність обов`язку щодо виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за минулі роки суд зазначає наступне.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України, які обіймають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 р. №200 (далі за текстом також Інструкція №200).

Відповідно до п.3 розділу ХХХІ Інструкції №200 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що звільняються з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток за поточний рік до одержання військовою частиною наказу (повідомлення) про звільнення з військової служби оплачується тривалість щорічної основної та додаткової відпусток, на які вони мають право в році звільнення.

Згідно з п.5 розділу ХХХІ Інструкції №200 у рік звільнення військовослужбовців зі служби, зазначених у пунктах 3, 4 цього розділу, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Суд враховує, що розділ ХХХІ Інструкції №200 стосується виплати військовослужбовцям грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби або переміщення.

Оскільки право на додаткову відпустку, передбачену п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст.162 Закону України «Про відпустки» набуте позивачем за період з 2015 року по 2019 рік, та продовжувало існувати в році звільнення, то ОСОБА_1 мав право на компенсацію за не використані дні такої відпустки.

Також суд вважає необґрунтованою позицію представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду.

Так, згідно з ч.ч.3, 5 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною 2 статті 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

На підставі викладеного та беручи до уваги, що спеціальним законодавством не врегульовано питання строків звернення о суду у зв`язку з порушенням законодавства про працю, зважаючи на те, що оплата тривалості невикористаної додаткової відпустки визначена Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 р. №200 та за своєю правовою природою є компенсаційною виплатою та складовою заробітної плати в розумінні ч.3 ст.2 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р. №108/95-ВР, то право на звернення до суду з позовними вимогами щодо виплати грошової компенсації за невикористану відпустку не обмежується будь-яким строком.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. №3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору (а.с.15). Доказів понесення інших судових витрат позивачем до суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зважаючи на те, що рішення суду зобов`язує відповідача суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, суд вважає за необхідне встановити відповідачу строк для подання звіту про виконання постанови один місяць з дня набрання законної сили рішенням суду.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297, 382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25 квітня 2019 року.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби 25 квітня 2019 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України подати звіт про виконання рішення суду у строк один місяць з дня набрання чинності рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року у справі №340/2578/19.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного рішення суду 06 грудня 2019 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.М. Момонт