Справа № 520/4637/19
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2019-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 р.Справа № 520/4637/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Бегунца А.О. ,Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

представника позивача Чубаренка О.О.

представника відповідача Гончаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕСПЕКТПЛЮС" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 року, суддя Мар`єнко Л.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 02.10.19 року по справі № 520/4637/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕСПЕКТПЛЮС"

до Головного управління Держпраці у Харківській області

про визнання дій протиправними та визнання протиправними та скасування наказу, припису та постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕСПЕКТПЛЮС", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області, в якому просив суд, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ Держпраці у Харківській області про проведення заходів державного контролю ТОВ «Респектплюс», Науково- виробниче приватне підприємство «СТІНГ» від 15.01.2019 №01.01-07/95 в частині здійснення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування ТОВ "РЕСПЕКТПЛЮС";

- визнати протиправним проведення інспекційного відвідування Головним управлінням Держпраці у Харківській області ТОВ «Респектплюс» за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 142-а з 17.01.2019 по 07.03.2019;

- визнати протиправним та скасувати припис ГУ Держпраці у Харківській області про усунення виявлених порушень №ХК4201/290/3НП/АВ/П від 07.03.2019;

- визнати протиправною та скасувати постанову ГУ Держпраці у Харківській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ХК4201/290/ЗНП/АВ/П/ТД-ФС від 20.03.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваний наказ та дії щодо проведення інспекційного відвідування є протиправними через відсутність підстав для проведення інспекційного відвідування. Також позивач наполягав на тому, що припис та постанова про накладення штрафних санкцій є незаконними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки в ході інспектування допущено ряд порушень з боку контролюючого органу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Харківській області №ХК4201/290/ЗНП/АВ/П/ТД-ФС від 20.03.2019 в частині накладення штрафних санкцій в розмірі 876 330 грн (вісімсот сімдесят шість тисяч триста тридцять гривень).

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 20.12.2019 представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕСПЕКТПЛЮС" (далі - ТОВ "РЕСПЕКТПЛЮС") зареєстроване як юридична особа, здійснює господарську діяльність за адресою: м. Харків, вул. Шевченко, 142-а. Основним видом діяльності є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

На підставі наказу від 15.01.2019 №01-01-07/95 та направлення на здійснення заходу державного нагляду (контролю) від 15.01.2019 №01.01-94/02.03/166 державними інспекторами органу Держпраці здійснено вихід за місцем здійснення господарювання ТОВ "РЕСПЕКТПЛЮС" для проведення інспекційного відвідування на предмет дотримання вказаним суб`єктом господарювання вимог законодавства про працю.

Згідно матеріалів справи, у зв`язку з ненаданням інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування, складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №ХК4201/290/НП від 28.01.2019 та вимогу про надання документів №ХК4201/290/НД від 28.01.2019. Вказаною вимогою зобов`язано суб`єкта господарювання у строк до 10 год 00 хв 06.02.2019 надати документи за переліком у вимозі.

Суд зазначає, що вказана вимога була направлена на адресу позивача, проте не вручена адресату з незалежних від відповідача причин.

У зв`язку з тим, що вказана вимога, яка направлена на адресу позивача, не була вручена адресату з незалежних від відповідача причин, контролюючим органом складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №ХК4201/290/2НП від 28.01.2019 та вимогу про надання документів №ХК4201/290/2НД від 06.02.2019. Вказаною вимогою зобов`язано суб`єкта господарювання у строк до 10 год 00 хв 15.02.2019 надати документи, перелік яких міститься у вимозі.

07.02.2019 позивачем на адресу Головного управління Держпраці у Харківській області за вих. №4 направлено лист про відсутність можливості надання копій документів через їх велику кількість, що потребує значних затрат підприємства, готовність надати ще раз оригінали документів для огляду та необґрунтованість вимог інспекторів щодо повторного надання таких документів.

Відповідачем з підстав невиконання зазначеної вимоги №ХК4201/290/2НД від 06.02.2019 про надання документів було складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №ХК4201/290/3 НП від 15.02.2019 та вимогу про надання документів №ХК4201/290/ЗПД від 15.02.2019 у строк до 10 год 00 хв 07 березня 2019 року. Вказаний акт та вимогу направлено на адресу позивача шляхом поштового зв`язку.

На вимогу інспектора праці суб`єктом господарювання було надано певний пакет документів.

За результатами аналізу наданих документів та за результатами інспекційного відвідування відповідачем складено акт від 07.03.2019 №ХК4201/290/3НП/АВ, у висновках якого визначено порушення законодавства про працю, зокрема: ч.1, ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Також за наслідками інспекційного відвідування, складено припис про усунення виявлених порушень №ХК4201/290/3НП/АВ від 07.03.2019, яким зобов`язано директора ТОВ «Респектплюс» усунути виявлені порушення: ч.1, ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначений припис оскаржено позивачем в адміністративному порядку. За результатами розгляду вказаної скарги відповідач в листі від 20.03.2019 №27/4474/02.03-03/2989 відмовив у задоволенні скарги позивача.

Згідно матеріалів справи, на адресу ТОВ «Респектплюс» відповідачем направлено повідомлення від 12.03.2019 №0592 про розгляд справи про накладення штрафу на підставі висновків акту інспекційного відвідування від 07.03.2019 №ХК4201/290/2НП/АВ.

За результатами вказаного засідання прийнято постанову №ХК4201/290/ЗНП/АВ/П/ТД-ФС від 20.03.2019 про накладення на позивача штрафу в розмірі 2754180 грн (125190*22 особи) (т.1 а.с.115-124).

Вважаючи незаконними та необґрунтованими наказ про проведення інспекційного відвідування, дії щодо проведення інспекційного відвідування, припис та постанову про накладення штрафних санкцій, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині скасування наказу про здійснення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування, визнання протиправним проведення інспекційного відвідування, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Згідно п. 7 Положення про Державну службу України з питань праці, Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", заходи контролю здійснюються органами, зокрема, державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", визначено, що державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема, рівності прав і законних інтересів усіх суб`єктів господарювання; гарантування прав та законних інтересів кожного суб`єкта господарювання; об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), неприпустимості проведення перевірок суб`єктів господарювання за анонімними та іншими безпідставними заявами, а також невідворотності відповідальності осіб за подання таких заяв; здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України "Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема, виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб`єктом господарювання у документі обов`язкової звітності, крім випадків, коли суб`єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов`язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов`язаний повідомити суб`єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення. Невиправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу.

Як свідчать матеріали справи, на підставі листа Територіального управління ДБР у м. Полтава від 14.01.2019 №485/02-2, в якому визначено, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000390 встановлено обставини, які можуть свідчити про ознаки порушення вимог законодавства про працю, а саме неналежного оформлення трудових відносин, а також керуючись ч.ч.4, 5 ст. 2 Закону "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, п.п.3 п. 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 26.04.2017 №295, винесено наказ Головного управління Держпраці у Харківській області від 15.01.2019 №01-01-07/95 про проведення заходу державного нагляду (контролю), зокрема, щодо ТОВ "РЕСПЕКТПЛЮС" (т.1 а.с.26-28), а також складено направлення на здійснення заходу державного нагляду (контролю) від 15.01.2019 №01.01-94/02.03/166 (т.1 а.с.29-31). Зазначене направлення було вручено під особистий підпис уповноваженій особі об`єкта відвідування. У вказаному направленні від 15.01.2019 №01.01-94/02.03/166 визначено, що воно дійсне з 17.01.2019, у термін, встановлений п. 10 Порядку №295.

Згідно ч.1 ст. 259 КЗпП державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Порядок № 295).

Відповідно до п. 2 Порядку № 295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі проведення інспекційних відвідувань або невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Згідно ч.4 ст.2 Закону України "Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема Законом України від 8 вересня 2004 р. №1985-IV "Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі" та Законом України від 08.09.2004 № 1986 "Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві".

Відповідно до ч.5 ст.2 Закону України "Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", такий державний нагляд (контроль) здійснюється у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, із забезпеченням дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої -четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Колегія суддів зазначає, що положення Закону України "Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" містять вичерпний перелік норм дотримання яких зобов`язані забезпечити Держпраці та його територіальні органи при здійсненні державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Правова позиція щодо розмежування дії норм Закону України "Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та Порядку №295 знайшла своє відображення в рішенні Касаційного адміністративного суду в складі Верховного суду від 22.03.2018 по справі № 697/2073/17.

Таким чином, для здійснення планового або позапланового заходу орган державного контролю видає наказ, який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу оформлюється посвідчення (направлення) на проведення заходу, яке підписується керівником або заступником керівника органу державного контролю (із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові) і засвідчується печаткою.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що дії суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи лише в тому разі, якщо вони, по-перше, вчинені з перевищенням визначених законом повноважень, та по-друге, є юридично значимими, тобто мають безпосередній вплив на стан суб`єктивних прав та обов`язків особи.

Відповідно до положень п.п. 3 та п.п.4 п. 5 Порядку №295, інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю.

На підставі викладеного, а також враховуючи повідомлення правоохоронного органу про порушення законодавства про працю, в даному випадку дії відповідача - суб`єкта владних повноважень відносно видання оскаржуваного наказу відповідають нормам Порядку №295 та Закону України "Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу ГУ Держпраці у Харківській області про проведення заходів державного контролю, зокрема, ТОВ "Респектплюс" від 15.01.2019 №01.01-07/95 в частині здійснення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування ТОВ "Респектплюс", є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно положень п.8 Порядку №295, про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Відповідно до ч.2 ст.12 Конвенції Міжнародної організації праці №81 від 1947, у разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків.

Колегія суддів зазначає, що інспекційне відвідування ТОВ "Респектплюс" було проведено на предмет додержання суб`єктом господарювання вимог як законодавства про працю, так і з питань виявлення неоформлених трудових відносин, у зв`язку з чим обов`язок попереднього повідомлення суб`єкта господарювання про інспекційне відвідування відсутній.

Відповідно до п. 11 Порядку №295, інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення.

Колегією суддів встановлено, що на підставі наказу від 15.01.2019 №01-01-07/95 та направлення на здійснення заходу державного нагляду (контролю) від 15.01.2019 №01.01-94/02.03/166 державними інспекторами органу Держпраці здійснено вихід за місцем здійснення господарювання ТОВ "РЕСПЕКТПЛЮС" для проведення інспекційного відвідування на предмет дотримання вказаним суб`єктом господарювання вимог законодавства про працю.

У зв`язку з ненаданням інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування, складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №ХК4201/290/НП від 28.01.2019 та вимогу про надання документів №ХК4201/290/НД від 28.01.2019. Вказаною вимогою зобов`язано суб`єкта господарювання у строк до 10 год 00 хв 06.02.2019 надати документи за переліком у вимозі.

Вказана вимога була направлена на адресу позивача, проте не вручена адресату з незалежних від відповідача причин.

Як свідчать матеріали справи, у зв`язку з ненаданням інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування, складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №ХК4201/290/2НП від 28.01.2019 та вимогу про надання документів №ХК4201/290/2НД від 06.02.2019. Вказаною вимогою зобов`язано суб`єкта господарювання у строк до 10 год 00 хв 15.02.2019 надати документи, перелік яких міститься у вимозі.

У зв`язку з невиконанням зазначеної вимоги №ХК4201/290/2НД від 06.02.2019 про надання документів було складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №ХК4201/290/3 НП від 15.02.2019 та вимогу про надання документів №ХК4201/290/ЗПД від 15.02.2019. Вказаний акт та вимогу направлено на адресу позивача шляхом поштового зв`язку.

Так, вимогою про надання документів зобов`язано суб`єкта господарювання у строк до 10 год 00 хв 07 березня 2019 року надати документи згідно певного переліку.

Як свідчать матеріали справи, на вимогу інспектора праці суб`єктом господарювання було надано відповідний пакет документів.

За результатами аналізу наданих документів відповідачем складено акт від 07.03.2019 №ХК4201/290/3НП/АВ, у висновках якого визначено порушення законодавства про працю, зокрема: ч.1, ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 10 Порядку №295, тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів, для суб`єктів підприємництва та малого підприємництва - двох робочих днів.

Відповідно до п. 18 Порядку №295, на час виконання вимоги про надання документів строк проведення інспекційного відвідування або не виїзного інспектування відвідування зупиняється.

Отже, інспекційне відвідування тривало 7 робочих днів, а саме: з 17.01.2019 по 18.01.2019, з 21.01.2019 по 25.01.2019, 28.01.2019, 07.03.2019.

На підставі викладеного, колегією суддів встановлено, що інспекційне відвідування здійснено в межах строку визначеного п. 10 Порядку №295, у зв`язку з чим доводи позивача про перевищення строку проведення інспекційного відвідування не відповідають фактичним обставинам справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що інспекційне відвідування проведено фахівцями відповідача у строки та у відповідності до порядку, визначеному чинним законодавством, у зв`язку з чим підстави для визнання протиправним проведення інспекційного відвідування позивача за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 142-а в період з 17.01.2019 07.03.2019, відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині визнання протиправним проведення інспекційного відвідування Головним управлінням Держпраці у Харківській області ТОВ "Респектплюс" за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 142-а з 17.01.2019 по 07.03.2019, а також визнання протиправним та скасування наказу ГУ Держпраці у Харківській області про проведення заходів державного контролю, зокрема, ТОВ "Респектплюс" від 15.01.2019 №01.01-07/95 в частині здійснення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування ТОВ "Респектплюс", не підлягають задоволенню.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині скасування постанови про накладення штрафу в частині суми штрафу 1877850, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Між тим, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, підставою для прийняття постанови №ХК4201/290/ЗНП/АВ/П/ТД-ФС від 20.03.2019 про накладення на позивача штрафу в розмірі 2754180 грн. стали встановлені під час інспекційного відвідування порушення ч.1, ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме фактичний допуск позивачем працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів зазначає, правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Частиною першою статті 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено статтею 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб (п. 1 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96).

Згідно пп. 6 п. 4 вказаного Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України від 05.04.2007 № 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон № 877-V).

Згідно зі ст.1 вказаного Закону, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) (надалі - Порядок № 295).

Згідно з підпунктом 54 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є наявність чи відсутність ознак трудових правовідносин між позивачем та особами, з яким він уклав цивільно-правові договори про надання послуг, а також правомірність оформлення трудових відносин з особами, які працювали на підприємстві на підставі трудових договорів.

Щодо порушень вимог законодавства про працю, встановлених в ході інспекційного відвідування ТОВ «РЕСПЕКТПЛЮС», відносно осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 суд першої інстанції визнав доведення контролюючим органом наявності трудових відносин позивача з вказаними особами, а не цивільно - правових, як визначає позивач, та, відповідно, правомірне застосування до позивача штрафних санкцій за фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору.

Проте, колегія суддів не погоджується з викладеним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем (замовник) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (виконавці) укладені цивільно - правові договори, предметом яких є надання вказаними особами послуг зі здійснення корекції викладки товарів на полиці та оформлення вітрин цінниками на товар.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст.ст. 902 - 903 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл.

За визначенням ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Отже, діяльність працівника в рамках трудового договору характеризується наступними правовими ознаками: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); не на свій страх і ризик, а шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час (окрім строкового трудового договору); встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором про надання послуг, зокрема договору підряду, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року, 13 червня 2019 року, 10 жовтня 2019 року (справи №№822/723/17, 1840/2507/18, №1840/2505/18 відповідно).

В ході судового розгляду справи з пояснень представника позивача встановлено, що при оформленні правовідносин з фізичними особами підприємство виходило з умов тимчасовості, некваліфікованості надаваних послуг та їх терміновості, у зв`язку з чим у товариства не було потреби укладати з фізичними особами безстроковий договір відповідно до вимог КЗпП України. Метою укладених цивільно-правових договорів з боку підприємства було отримання результату від надання певної, визначеної у відповідному договорі послуги, що виражається у вигляді певних, погоджених сторонами договору фізичних величин. З боку ж фізичних осіб метою укладення договорів було отримання визначеної договором винагороди - вартості наданої послуги.

Дослідивши надані до матеріалів справи укладені позивачем з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 цивільно - правові договори (т. 2 а.с. 17, 20, 23, 29, 32, 35), колегією суддів встановлено наступне.

Предметом укладених договорів є послуга, визначена в п.1.1. договору, що надається фізичною особою за плату, а саме - здійснення корекції викладки товарів на полиці та оформлення вітрин цінниками на товар.

Кількісні характеристики послуг, що надаються, обумовлені сторонами в п.2.1. договору, де зазначені конкретні фізичні величини вимірювання надаваних послуг, а саме - викладка товарів на полиці у кількості 1000 од., оформлення вітрин цінниками на товар у кількості 1000 од.

Ціна укладеного договору дорівнює вартості наданої послуги та встановлена в п.4.1. договору, а саме - викладка товарів на полиці у кількості 1000 од. - 250 грн, оформлення вітрин цінниками на товар у кількості 1000 од. - 750 грн. Сплата вартості наданої послуги за взаємною згодою сторін відбувається виключно після її надання, що підтверджується підписаним між сторонами актом прийому наданих послуг. Крім того, п. 4.3 договору передбачено, що в разі невиконання або часткового невиконання визначених послуг, замовник сплачує вартість пропорційно виконаним послугам.

В пункті 1.2. договорів сторонами обумовлено, що фізична особа не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку (є юридично самостійною), самостійно організовує процес надання послуг (не виконує вказівки та розпорядження підприємства). Крім того, в п.1.2. договору сторонами обумовлено, що фізична особа надає послуги на власний ризик, що підтверджується домовленістю сторін в п.5.1. договору про відповідальність за неналежне виконання умов договору.

Враховуючи умови п.5.1. (відповідальність сторін) та п.7.1., п.7.2. (форс-мажорні обставини), фізична особа не може бути притягнута до дисциплінарної відповідальності, а матеріальна відповідальність сторін визначається виключно нормами цивільного законодавства та не обмежується розміром мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п.6.1. правовідносини, що склались між сторонами носять тимчасовий характер, а саме - строк дії договору становить 30 днів, при цьому зобов`язання за договором припиняються виконанням сторонами своїх обов`язків - надання послуг та оплата наданих послуг. Відтак, такий характер взаємовідносин не є притаманним трудовим.

Відповідно до п.1.3. договорів фізична особа має право залучити до надання послуг інших осіб, що в свою чергу є підтвердженням фактично виниклих цивільно-правових відносин, враховуючи відсутність прав передачі обов`язків найманого працівника іншій особі.

Відповідно до п.6.2. укладених договорів, кожна із сторін має право розірвати договір за власною ініціативою в односторонньому порядку. При цьому, таке положення не відповідає трудовим правовідносинам, в яких чітко визначені підстави розірвання трудових відносин як з ініціативи роботодавця, так і з ініціативи робітника, а так само порядок розірвання таких трудових відносин.

Таким чином, приймаючи до уваги предмет договору, метою його укладення є саме надання визначеної послуги як результату діяльності фізичної особи, а не процесу її виконання. При цьому, договором обумовлено обов`язок надання саме конкретної послуги, а не виконання функції за певною посадою, спеціальністю чи професією. Сторони по суті обумовили оплату саме результату виконання обов`язку з надання послуги з кількісними характеристиками фізичною особою, а не відповідного процесу та періоду.

Отже, враховуючи положення укладених договорів, послуга може бути надана фізичною особою як протягом одного дня, так і протягом іншого строку в межах строку дії договору, що підтверджує в свою чергу самостійність визначення фізичною особою порядку надання послуги та відсутність будь-якого графіку надання послуг, що було б притаманно трудовим відносинам.

Вартість надаваної послуги не пов`язана зі строком її надання, а її розмір є визначеним. Крім того, розмір вартості послуги не залежить від розміру мінімальної заробітної плати, а встановлюється виключно за домовленістю сторін. Договором не встановлено жодних періодичних платежів, як-то передбачено трудовим законодавством при виплаті заробітної плати. Договором не встановлено оплати процесу надання послуг та гарантування отримання фізичною особою коштів у разі ненадання послуг. Так, п.4.3. договору визначено, що оплата здійснюється виключно після надання обумовленої в договорі послуги, що в свою чергу є недопустимим для трудових правовідносин, в яких оплата праці здійснюється у гарантованому розмірі не залежно від результату послуг.

Отже, вказані умови укладених цивільно-правових договорів дають змогу чітко відмежувати сутність цивільно-правових відносин, що склались між фізичними особами та підприємством. Умови укладених цивільно-правових договорів не передбачають для фізичних осіб жодних соціальних гарантій, а також обов`язку додержання сторонами інших вимог законодавства про працю, а тому відсутні притаманні трудовим правовідносинам риси.

Згідно актів надання послуг, складених до вказаних договорів, замовник ТОВ «РЕСПЕКТПЛЮС» прийняв від ОСОБА_2 , ОСОБА_5 надані послуги, узгоджена винагорода склала 1000 грн та 2000 грн, відповідно ( т. 2 а.с. 18, 36).

Також згідно актів надання послуг, складених до вищевказаних договорів, замовник ТОВ «РЕСПЕКТПЛЮС» прийняв від ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 надані послуги. Разом з тим, послуги були надані цими особами не в повному обсязі, ніж обумовлені сторонами в п. 2.1. договорів, а тому на виконання умов п. 4.3 договорів, що передбачає в разі часткового невиконання визначених послуг замовник сплачує вартість пропорційно виконаним послугам, винагорода за частково надані послуги склала 75 грн за викладку товарів на полиці 300 од. та 225 грн. за оформлення вітрин цінниками на товар 300 од., відповідно (т. 2 а.с. 21,24,30, 33).

Оплата за надані послуги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими касовими ордерами (т.2 а.с. 19,22,25,31,34,37).

Отже, дослідивши надані договори та акти виконаних робіт, колегією суддів встановлено, що в п.2.1. кожного з договорів, укладених між підприємством та фізичними особами вказано визначений у фізичних величинах обсяг господарської операції, зміст господарської операції зазначено сторонами договорів у п. 1.1. кожного з договорів. При цьому, сума оплати за укладеними договорами погоджена сторонами саме за виконання визначеного обсягу робіт (послуг). Аналогічні дані зазначені сторонами і в підписаних та наданих до суду актах наданих послуг (виконаних робіт).

Таким чином, вказані докази спростовують висновки суду першої інстанції та позицію відповідача щодо відсутності в актах виконаних робіт чіткого визначення змісту та обсягу господарської операції та зазначення наперед фіксованої суми оплати.

Також колегія суддів зазначає, що зазначені вище угоди, укладені позивачем з фізичними особами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 не були пов`язані із самим процесом праці, що є характерним для трудових функцій, а були спрямовані на кінцевий результат, де сторони досягли згоди щодо всіх умов договору, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини.

Крім того, цивільно-правові договори, укладені підприємством позивача з фізичними особами не були визнані недійсним чи неукладеними у порядку встановленому законом.

Колегія суддів зазначає, що чинне законодавство України не містить жодного обов`язкового припису чи обмеження щодо того, у яких саме випадках сторони зобов`язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт (надання послуг). Отже, потенційні сторони такого зобов`язання цілком вільні у своєму виборі форми втілення власних правових відносин, а тому вони на свій розсуд вправі визначати вид майбутнього договору, що може укладатися між ними. В свою чергу, юридичні особи не обмежені в праві залучати фізичних осіб до виконання певного виду роботи на підставі цивільних договорів, і не зобов`язані законодавством укладати тільки трудові договори.

З письмових пояснень позивача встановлено, що цивільно - правові договори укладено враховуючи тимчасовий і вузьковизначений характер надаваних послуг (виконуваних робіт), що виключає виконання посадових обов`язків за певної професією чи посадою, а отже посилання відповідача на постійність та безперервність таких робіт не ґрунтується на жодних доказах. Тимчасовий характер обумовлений як проведенням на торговельному об`єкті позивача маркетингових заходів, що носять виключно тимчасовий характер, так і випробуванням новітніх тенденцій в організації обслуговування населення.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про поглинання всіх робіт (послуг), які надавались (виконувались) підприємству за цивільно-правовими договорами, процесом організації господарської діяльності ТОВ «Респектплюс», оскільки законодавством не заборонено укладання цивільно-правових договорів підприємством з фізичними особами, а потреба позивача в таких послугах мала тимчасовий характер на період купівельної активності споживачів.

Враховуючи викладене, вбачається, що предметом укладених цивільно-правових договорів є кінцевий результат послуг, а не сам процес їх надання. Умови договору були виконі сторонами, що підтверджується актами приймання виконаних робіт, видатковим касовими ордерами та сплатою всіх відповідних внесків товариством за фізичних осіб. З огляду на предмет укладеного договору та визначення поняття договору про надання послуг (підряду) та трудового договору, доводи відповідача про трудовий характер відносин між позивачем та вищезазначеними особами, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, а тому такі дії позивача та виконавця за цивільно-правовим договором не свідчать про трудові відносини в межах вже існуючої підприємницької діяльності позивача, а є конкретними строковими договірними відносинами на виконання наперед визначених послуг та здійснення оплати по факту виконаної роботи.

Таким чином, у разі надання послуг не на підставі трудового договору, а відповідно до договору про надання послуг (цивільно-правового договору), трудові відносини не виникають, а тому застосування штрафних санкцій за порушення підприємством позивача вимог трудового законодавства відносно осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 є неправомірним.

Щодо доводів відповідача стосовно встановлених під час інспекційного відвідування неоформлених трудових відносин ТОВ "Респектплюс" з особами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . колегія суддів вважає необґрунтованими висновки контролюючого органу та висновки суду першої інстанції про порушення позивачем вимог ч.1, ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме фактичний допуск позивачем працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту), та зазначає про відсутність підстав для нарахування відповідачем штрафних санкцій за вказані порушення, з огляду на наступне.

В акті інспекційного відвідування від 07.03.2019 №ХК4201/290/3НП/АВ відповідачем зазначено про опитування під час інспекційного відвідування 17.01.2019 за адресою здійснення діяльності позивача ( м. Харків , АДРЕСА_2 ) 62 осіб та встановлено неоформлені трудові відносин ТОВ "Респектплюс" з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Разом з тим, з пояснень позивача колегією суддів встановлено, що підприємство не мало на момент проведення інспекційного відвідування жодних взаємовідносин, як трудових, так і заснованих на цивільно-правових договорах, а також встановлено відсутність у підприємства будь-якої інформації про осіб: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Як свідчать матеріали справи, вказані особи під час інспекційного відвідування не встановлені відповідачем належним чином щодо достовірної інформації відносно прізвища, ім`я, по-батькові, адреси проживання та інше.

Персональні дані вказаних осіб встановлено лише з їх усних пояснень, а не з документів, що посвідчують їх особу.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що вищезазначені громадяни відмовились надавати будь-які пояснення щодо своєї особи та місця роботи (т. 1 а.с. 136, 139, 141, 142, 145, 147, 148).

Отже, матеріали інспекційного відвідування не містять жодних належних, достовірних та допустимих доказів неоформлених трудових відносин зазначених осіб з ТОВ «Респектплюс» або доказів, що вказані особи мали відношення до підприємства в якості працівників або виконавців послуг.

Також доказів на підтвердження доводів про фактичний допуск позивачем працівників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 до роботи на підприємстві ТОВ «Респектплюс» за адресою здійснення діяльності позивача ( АДРЕСА_2 ), контролюючим органом не надано, а колегією суддів в ході судового розгляду справи не встановлено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність застосування до позивача штрафних санкцій за порушення законодавства про працю відносно осіб ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Щодо встановленого під час інспекційного відвідування порушення позивачем вимог трудового законодавства та не визнання укладеного між ТОВ «Респектплюс» та ОСОБА_14 трудового договору, колегія суддів вважає необґрунтованими такі доводи відповідача, виходячи з наступних підстав.

З акту інспекційного відвідування встановлено, що ОСОБА_15 є працівником позивача з 17.01.2019 на підставі наказу №81 від 17.01.2019, повідомлення про прийом на роботу направлено 17.01.2019 о 21:29 год.

Згідно письмових пояснень позивачем зазначено, що ОСОБА_15 була допущена до роботи в якості працівника 18.01.2019, а причину перебування ОСОБА_15 на території підприємства за адресою АДРЕСА_2 позивач пояснює виключно заповненням відповідних документів у відділі кадрів ТОВ «Респектплюс» та наполягає на тому, що вказана особа не приступала 17.01.2019 до трудових обов`язків.

Доказів, що ОСОБА_15 виконувала трудові обов`язки на підприємстві позивача 17.01.2019, контролюючим органом до суду не надано, а колегією суддів не встановлено.

Крім того, в матеріалах справи наявні письмові пояснення ОСОБА_15 від 17.01.2019 та цивільно-правовий договір про надання послуг ОСОБА_15 іншому суб`єкту господарювання (т. 1 а.с. 153, т. 2 а.с. 73).

Отже, факт знаходження ОСОБА_15 на території підприємства 17.01.2019 має відповідне обгрунтування.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що до позивача безпідставно застосовано штрафні санкції за порушення вимог трудового законодавства за допуск до роботи ОСОБА_15 без укладання трудового договору.

З огляду на викладене, наявні підстави для скасування оскаржуваної постанови в частині застосування штрафних санкцій за порушення підприємством вимог трудового законодавства відносно осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 в сумі штрафу 1752660 грн.

Щодо встановленого під час інспекційного відвідування порушення позивачем вимог трудового законодавства відносно ОСОБА_16 ., колегія суддів вважає, що відповідач правомірно застосував до ТОВ «Респектплюс» штраф в розмірі 125190 грн , з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивачем до відповідача та до суду було надано цивільно - правовий договір №09011 від 09.01.2019 (т. 2 а.с. 26), укладений між ТОВ «Респектплюс» (замовник) та ОСОБА_16 (виконавець), предметом якого є послуги, визначені в п.1.1. договору, а саме:

- сканування товару - 1000 разів - 250,00 грн;

- оформлення та видача розрахункових документів - 1000 разів - 250,00 грн;

- приймання коштів відповідно до розрахункових документів - 1000 разів - 500,00 грн.

Відповідно до акту наданих послуг, складеного до вказаного договору, замовник ТОВ «РЕСПЕКТПЛЮС» прийняв від ОСОБА_16 послуги: сканування товарів - 300 разів - 75 грн, оформлення та видача розрахункових документів - 300 разів - 75,00 грн, приймання коштів відповідно до розрахункових документів - 300 разів - 150,00 грн ( т. 2 а.с. 27)

Дослідивши вищевказаний цивільно - правовий договір №09011 від 09.01.2019, колегією суддів встановлено, що останній не містить посилання на ідентифікацію товарів, які необхідно сканувати, місце оформлення та видачі розрахункових документів, від кого та за який товар (послугу, роботу) приймати кошти та видавати розрахункові документи, місце зберігання отриманих коштів тощо.

Крім того пунктом 1.2 вищевказаного договору визначено, що ОСОБА_16 (виконавець) для виконання обумовлених в предметі договору робіт використовує власні засоби та матеріали.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог п.44 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 29.12.2017 року №148, керівник установи/підприємства під час прийняття на роботу касира укладає з ним договір про повну матеріальну відповідальність та ознайомлює його під підпис із вимогами цього Положення.

Керівник установи/підприємства для здійснення функцій касира може прийняти рішення щодо виконання таких функцій працівником іншої/іншого установи/підприємства, залученого на підставі укладеної між установами/підприємствами угоди на надання послуги з надання персоналу, у якій обов`язково зазначається вимога про повну матеріальну відповідальність такого працівника.

Згідно з п. 45 касир/працівник іншої/іншого установи/підприємства, залучений на підставі укладеного договору на надання послуги з надання персоналу несе повну матеріальну відповідальність за збереження всіх прийнятих ним цінностей відповідно до законодавства України.

Касиру/працівнику іншої/іншого установи/підприємства, залученому на підставі укладеного договору на надання послуги з надання персоналу, забороняється передовіряти виконання дорученої йому роботи іншим особам.

В/на установах/підприємствах, які мають одного касира, у разі потреби тимчасової його заміни виконання обов`язків касира покладається на іншого працівника за письмовим наказом керівника. З цим працівником укладається договір про повну матеріальну відповідальність на час виконання ним обов`язків касира.

Цінності, передані касиру під відповідальність, у разі його відсутності перераховуються іншим касиром, якому вони передаються, у присутності керівника та головного бухгалтера або в присутності комісії, призначеної керівником установи/підприємства. Про результати перерахування і передавання цінностей складається акт за підписами зазначених осіб.

Установи/підприємства, штатним розписом яких не передбачено посади касира, виконання його обов`язків покладають на бухгалтера чи іншого працівника, з яким укладається договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до письмового розпорядження керівника.

За визначенням ст. 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 № 265/95-ВР розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Виходячи з цивільно-правового договору та обставин справи особа сканує товари, які перебувають на обліку підприємства позивача. Тобто, сканування полягає в занесенні в базу підприємства відомостей про товар, про його продаж тощо, тобто здійснювати зазначену роботу можливо лише за допомогою засобів і матеріалів позивача.

Також, відповідно до Рекомендацій одним із елементів трудових правовідносин є та обставина, що для здійснення робіт зазначених в предметі цивільно-правового договору необхідно оформляти внутрішню документацію об`єкта господарювання (доступ до місця касира, доступ до пристрою сканування, доступ до матеріальних цінностей).

Таким чином, працівник інтегрується в процес виробництва, виконує такі роботи відповідно до вказівок позивача та використовуючи засоби та матеріали суб`єкта господарювання.

З огляду на наведені приписи законодавства, під час приймання коштів відповідно до розрахункових документів, а також виходячи з предмету наданого до матеріалів справи цивільно-правового договору, укладеного позивачем з ОСОБА_16 , обов`язковим є прийняття на роботу касира, укладення з ним договору про повну матеріальну відповідальність та ознайомлення його під підпис із вимогами Положення №148. У разі виконання таких функцій працівником іншої/іншого установи/підприємства, залученого на підставі укладеної між установами/підприємствами угоди на надання послуги з надання персоналу, у якій обов`язково зазначається вимога про повну матеріальну відповідальність такого працівника.

Однак, матеріали справи не містять жодного доказу, що ТОВ «Респектплюс» було укладено договори про повну матеріальну відповідальність з ОСОБА_16 , хоча вказана особа фактично виконувала функції, притаманні посаді касира.

Крім того, у даному випадку на виконання пункту 1.2 вищевказаного договору у ОСОБА_16 була відсутня можливість використовувати власні засоби та матеріали.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача, що ОСОБА_16 виконувала допоміжні послуги касиру у період найбільшої купівельної активності споживачів, оскільки вказані допоміжні функції не обумовлені договором №09011 від 09.01.2019, укладеним позивачем з ОСОБА_16 , а також, як встановлено в ході судового розгляду справи та не заперечувалось сторонами договір про повну матеріальну відповідальність з цією особою позивачем не укладався.

Виходячи з викладеного, враховуючи умови вищезазначеного договору, ОСОБА_16 фактично виконувала певні функції посади касира та була матеріально відповідальною особою, оскільки здійснювала операції, пов`язані з матеріальними цінностями підприємства.

Проте, доказів що ТОВ «Респектплюс» з ОСОБА_16 було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, позивачем не надано та колегією суддів в ході розгляду справи не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки акту інспекційного відвідування від 07.03.2019 №ХК4201/290/3НП/АВ про порушення ч.1, ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме фактичний допуск ОСОБА_16 , яка виконувала функції касира, до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі наведені вище докази, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ТОВ "РЕСПЕКТПЛЮС" про визнання протиправною та скасування постанови №ХК4201/290/ЗНП/АВ/П/ТД-ФС від 20.03.2019 щодо накладення штрафних санкцій в розмірі 1752660,00 грн. (125190,00 грн * 14 осіб) та прийняття постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕСПЕКТПЛЮС" задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 року по справі №520/4637/19 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕСПЕКТПЛЮС" про визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпраці у Харківській області №ХК4201/290/ЗНП/АВ/П/ТД-ФС від 20.03.2019 щодо накладення штрафних санкцій в розмірі 1752660,00 грн.

Прийняти в цій частині постанову про задоволення позову.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Харківській області №ХК4201/290/ЗНП/АВ/П/ТД-ФС від 20.03.2019 в частині накладення штрафних санкцій в розмірі 1752660,00 грн.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 по справі №520/4637/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.С. Рєзнікова
Судді(підпис) (підпис) А.О. Бегунц В.В. Зеленський
Повний текст постанови складено 21.12.2019 року