Справа № 640/16566/19
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 грудня 2019 року № 640/16566/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Міністерства юстиції України Юхименко Ольги Леонідівни (02094, м.Київ, вулиця Юрія Поправки, 6)
про визнання дій щодо винесення постанови протиправними
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольгу Леонідівну скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначила, що чинним законодавством передбачений обов`язок приватного виконавця повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлений не за місцем виконання або не за підвідомчістю. При цьому, позивач стверджував, що він не має і не мав у власності жодного майна, яке б знаходилось у місті Києві. Водночас, обов`язковою законодавчою підставою для відкриття виконавчого провадження щодо позивача як боржника є факт її проживання/перебування у місті Києві; місцезнаходження її майна у місті Києві.

У призначене судове засідання позивач не прибув, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних матеріалів справи.

У відзиві на адміністративний позов відповідач зазначила, що оскаржувані постанови прийняті правомірно, оскільки приватний виконавець має право приймати виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах.

Додатково відповідач повідомила, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводиться розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця, а відтак підстави для скасування такої постанови відсутні.

Також відповідач просила врахувати, що від стягувача надійшла заява про примусове виконання рішення, в прохальній частині якої він просив звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на його майно та без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування), а відтак постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника є правомірною.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни із заявою про примусове виконання рішення виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. 27 червня 2018 року за №5601 про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 33 470,14 грн.

В додаток до вказаної заяви стягувач надав: квитанцію про сплату авансового внеску; оригінал виконавчого напису №5601 від 27 червня 2018 року; належним чином завірена копія довіреності представника стягувача; копію постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

24 квітня 2019 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольгою Леонідівною за результатами розгляду заяви про примусове виконання прийняла постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С., виданого 27 червня 2018 року за №5601 про стягнення з позивача заборгованості в розмірі 33 470,14 грн.

Крім того, 25 квітня 2019 року відповідачем видано постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 3 347,01 грн.

В подальшому, 07 травня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольгою Леонідівною прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника на загальну суму боргу в розмірі 37 217,15 грн.

Незгода позивача із діями відповідача щодо прийняття вказаних вище постанов зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ, чинний станом на дату виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 2 частини 1 статті 2 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: обов`язковості виконання рішень.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 Закону №1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.

Вимогами статті 5 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень і рішень інших органів».

При цьому, приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону (частина 2 статті 5 Закону №1404-VІІІ).

Згідно частини 2 статті 24 Закону №1404-VІІІ приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України (частина 4 статті 24 Закону №1404-VІІІ).

Статтею 26 Закону №1404-VІІІ встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Згідно з відомостями з Єдиного реєстру приватних виконавців України, виконавчим органом приватного виконавця Юхименко Ольги Леонідівни є місто Київ.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що разом із заявою про відкриття виконавчого провадження стягувач подав довідку №1_01 від 18 квітня 2019 року, якою підтвердив, що у клієнта - ОСОБА_1 є рахунок НОМЕР_4 від 09 липня 2012 року в валюті гривня, відкритий в АТ «Перший Український Міжнародний Банк», який розташований за адресою: місто Київ, вулиця Андріївська, будинок 4.

Відповідно до пункту 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року №2346-ІІІ платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Згідно статті 3 наведеного Закону кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Статтею 7 зазначеного Закону передбачено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки.

Картковий рахунок - це банківський поточний картковий рахунок Клієнта, який відкривається на договірній основі для обліку грошових коштів Клієнта та здійснення розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України. По картковому рахунку проводиться облік операцій за платіжними картками Клієнта.

Суд вважає, що у даному випадку місцезнаходженням майна є не місце розташування самого банку, де відкритий рахунок, а самі банківські рахунки чи електронні гаманці, на яких обліковуються кошти та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою відповідних платіжних інструментів, однак такі рахунки або електронні гаманці не є майном у розумінні положень статті 190 Цивільного кодексу України, оскільки вони не є окремими речами чи їх сукупністю, а фактично вони є засобом обліку руху грошових коштів та призначені для виконання клієнтами платіжних систем певних операцій.

Статтею 190 Цивільного кодексу України передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 цього ж Кодексу).

Пунктами 3.1, 3.2 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року №2346-ІІІ встановлено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Грошові знаки випускаються у формі банкнот і монет, що мають зазначену на них номінальну вартість.

Поняття «картковий рахунок» було передбачено Постановою Національного Банку України від 19 жовтня 2005 року «Про затвердження Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням» №137, яке втратило чинність на підставі постанови Національного Банку України від 30 квітня 2010 року №223.

При цьому, жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що «картковий рахунок» є майном в розумінні статті 190 Цивільного кодексу України. Так само, не передбачено й визначення місцезнаходження «карткового рахунку» за місцем знаходження будь-якого банку.

Матеріали справи не містять жодних доказів, що на картковому рахунку позивача № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Перший Український Міжнародний Банк» знаходяться грошові кошти, що давало б підстави вважати їх майном боржника, відповідно, визначати за допомогою цього місцезнаходження майна боржника.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не додержано вимоги статті 24 Закону №1404-VІІІ та без достатніх на те правових підстав відкрито виконавче провадження не за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи або знаходження її майна, а в іншому виконавчому окрузі.

Тобто, відповідач протиправно, всупереч чинного законодавства, прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в нього достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі, а відтак наявні підстави для висновку про протиправність дії відповідача щодо прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 квітня 2019 року ВП №58991081.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року №1403-VІІІ (далі - Закон №1403-VІІІ).

Частиною 7 статті 31 Закону №1403-VІІІ передбачено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до вимог частин 1-4 статті 31 Закону №1403-VІІІ за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Оскільки підставою для винесення приватним виконавцем постанови про стягнення основної винагороди є відкриття виконавчого провадження, зважаючи, що судом встановлено протиправність прийняття відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 квітня 2019 року, суд приходить до висновку про безпідставність визначення відповідачем основної винагороди на підставі постанови від 25 квітня 2019 року.

Умови звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника визначений статтею 68 Закону №1404-VІІІ.

Так, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Факт прийняття відповідачем оскаржуваної постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 07 травня 2019 року є підтвердженням відсутності у позивача як боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, тобто відсутності майна у розумінні статті 190 Цивільного кодексу України та додатково свідчить про протиправність прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 квітня 2019 року.

Зважаючи на те, що судом встановлено протиправність дій відповідача щодо відкриття виконавчого провадження №58991081 всупереч вимог статті 24 Закону №1404-VІІІ, суд вважає, що всі наступні виконавчі дії, вчинені в межах даного виконавчого провадження є також протиправними.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про протиправність прийняття відповідачем оскаржуваних постанов.

При цьому, суд зазначає, що задоволення адміністративного позову повинно призводити до відновлення порушеного права позивача у сфері публічно-правових відносин. В той же час, таке відновлення повинно відбуватись у законодавчо передбачений спосіб.

Відповідно, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника буде належним та достатнім в даному випадку способом захисту порушеного права позивача як боржника в межах ВП №58991081.

Згідно з вимогами частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Закону, що і було зроблено позивачем.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень покладений на нього обов`язок доказування не виконав.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 47, 72 - 78, 241 - 246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни про відкриття виконавчого провадження від 24 квітня 2019 року, про стягнення з боржника основної винагороди від 25 квітня 2019 року та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 07 травня 2019 року ВП №58991081.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок за рахунок асигнувань приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни (02002, місто Київ, вулиця Раїси Окіпної, 4А, офіс 35Б, РНОКПП НОМЕР_3 ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук