Справа № 620/2540/19
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2540/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Соломко І.І., Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Беспалова О.О., Лічевецького І.О.,

при секретарі Горяіновій Н.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в Чернігівській області) в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо переведення позивача з 03.01.2018 року на пенсію за віком державного службовця, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ, ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 21.03.2019 року № 31/25-01-05-02-12 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 21.03.2019 року № 32/25-01-05-02-12, виданих ГУ ДФС у Чернігівській області;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області перевести позивача з 03.01.2018 року на пенсію за віком державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, та здійснити нарахування (перерахунок) та виплату такої пенсії, - починаючи з 03.01.2018, виходячи з розміру складових заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на підставі довідок Головного управління ДФС у Чернігівській області від 21.03.2019 року № 31/25-01-05-02-12 на суму 10 650,00 грн. та № 32/25-01-05-02-12 року на суму 9111,28 грн. та виплатити різницю між сумами пенсій, що виникла, починаючи з 03.01.2018 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, яка з`явилася в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію по інвалідності, починаючи з 03.07.2013 року, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII.

03.01.2018 року позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про перехід на інший вид пенсії, згідно Закону України «Про державну службу» на підставі довідок про заробітну плату від 21.03.2019 року № 31/25-01-05-02-12 на суму 10 650,00 грн. та № 32/25-01-05-02-12 року на суму 9111,28 грн., виданих ГУ ДФС у Чернігівській області.

Листом від 18.06.2019 року ГУ ПФУ в Чернігівській області повідомило позивача про відсутність підстав для перерахунку пенсії, оскільки довідка від 21.03.2019 № 32/25-01-05-02-12 не відповідає вимогам діючого законодавства. Також, у вказаному листі пенсійним органом наголошено, що останній вдруге зроблено запит до Головного управління ДФС у Чернігівській області.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо непереведення позивача, починаючи з 03.01.2018 року, на пенсію за віком державного службовця, відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 9 вказаного Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Положеннями ч. 3 ст. 45 зазначеного Закону передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що особа, яка має одночасно право на різні види пенсії, передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначається один із них за її вибором. У подальшому за особою зберігається право на обрання іншого виду пенсії. Таке право реалізується шляхом подачі заяви про переведення з одного виду пенсії на інший.

У даному випадку, позивач є особою, яка перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію по інвалідності, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII.

Тобто, спірні правовідносини регулюються спеціальним Законом України «Про державну службу», умови якого регулюють пенсійне забезпечення державних службовців.

Так, ч. 1 ст. 37-1 зазначеного Закону у редакції, чинній до 01.01.2015 року, передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом, відповідно, здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Проте, 01.01.2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі-Закон № 76-VIII), яким, зокрема, ст.37-1 Закону № 3723-ХІІ викладено у новій редакції, згідно з якою умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Отже, законодавець повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій державним службовцям після 01.01.2015 делегував Уряду.

Правове регулювання Урядом зазначеного питання у період з 01 січня по 01 грудня 2015 року знайшло своє відображення у пунктах 4, 5 Постанови Кабінету Міністрів України №865 від 31.05.2000, за змістом яких підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця було передумовою для перерахунку пенсії.

Так, за правилами п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №865 у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом № 3723-ХІІ, визначається в такому порядку:

1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням ПФУ за погодженням з Мінсоцполітики (п. 5 постанови Кабінету Міністрів України №865).

З 01.05.2016 постанова КМУ № 865 втратила чинність згідно постанови КМУ №622 від 14.09.2016.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», якою підвищено розміри заробітку працюючих державних службовців та яка відповідно до її п. 6 застосовується з 01 грудня 2015 року, п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 865 виключено, а п. 5 викладено в такій редакції: «форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики».

Положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, постанова Кабінету Міністрів України №1013 не містить.

Отже, з 1 грудня 2015 року по 1 травня 2016 року чинне законодавство, яким регламентувало пенсійне забезпечення державних службовців, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців не визначало як підставу для перерахунку пенсій, призначених за ст.37 Закону № 3723-ХІІ. При цьому чинна у зазначений період редакція ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ не визначала передумов перерахунку пенсій, а лише відносила вирішення такого питання до компетенції Кабінету Міністрів України.

У ході реформування системи державного управління 10.12.2015 прийнято новий закон, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, а саме: Закон України «Про державну службу» №889-VIII.

З 01.05.2016 Закон України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 набув чинності, а положення Закону № 3723-XII втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII).

Натомість, у ст. 90 Закону №889-VIII закріплено правило, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, ст. 42 якого визначає підстави перерахунку призначених пенсій, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців до яких не віднесено.

Отже, ані Закон №76-VIII, яким, зокрема, статтю 37-1 Закону № 3723-ХІІ викладено у новій редакції, ані ст. 90 Закону №889-VIII, не визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Суд апеляційної інстанції з огляду на вказані правові норми бере до уваги правову позицію викладену в рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2019 року, у справі № 825/2407/18, та зазначає наступне.

Так, у справі № 825/2407/18, судами встановлено, законодавцем передбачено виключення для тих осіб, які станом на 01.05.2016 року мають не менш як 20 років стажу на посадах державної служби, незалежно від того, чи займали такі особи станом на 01.05.2016 посади державної служби. Для такої категорії осіб збережено право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок (страхові внески). При цьому, посадові особи податкової служби, яким присвоєно спеціальне звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Тобто, судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, а тому наявні законні підстави для зобов`язання Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України перевести позивача, починаючи з 03.01.2018 року, на пенсію за віком державного службовця з урахуванням стажу державної служби 30 років 11 місяців 5 днів.

Зазначені обставини не заперечуються відповідачем.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст.78 КАС України).

Разом з тим, під час виконання вищевказаних рішень суду та переведення позивача з одного виду пенсії на інший, виникло спірне питання щодо довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

Так, на виконання рішення суду, пенсійний орган звернувся до Головного управління ДФС у Чернігівській області з проханням надати довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, відповідно до Закону України «Про державну службу» №889 від 10.12.2015 року (а.с.30).

Головним управлінням ДФС у Чернігівській області видано довідки № 31/25-01-05-02-12 та № 32/25-01-05-02-12 від 21.03.2019 року про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (а.с.31-32).

Листом №14282/01 від 24.05.2019 року ГУ ПФУ в Чернігівській області скеровано повторний запит до Головного управлінням ДФС у Чернігівській області щодо довідки ОСОБА_1 для виконання рішення суду.

Також, у вказаному листі зазначено, що довідка № 32/25-01-05-02-12 від 21.03.2019 року про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця видана з порушенням діючого законодавства (а.с.35-36).

Листом № 8879/10/25-01-05-02-05 від 26.06.2019 року Головне управлінням ДФС у Чернігівській області повідомило пенсійний орган про відсутність підстав для повторної видачі довідки, відповідно до наказу Міністерства соціальної політики №750 від 10.05.2017 року.

Разом з тим, як вже вище зазначалося Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», якою підвищено розміри заробітку працюючих державних службовців та яка відповідно до її п. 6 застосовується з 01 грудня 2015 року, п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 865 виключено, а п. 5 викладено в такій редакції: «форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики».

Також, листом №1382/03-21 від 01.08.2019 року ГУ ПФУ в Чернігівській області просило повідомити ОСОБА_1 , чи виконувати рішення суду, з урахуванням того, що розмір пенсії останньої зменшиться (а.с.49 на звороті).

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що в даному випадку відповідачем не допущено протиправну бездіяльність, а навпаки здійснено усі можливі дії для виконання рішення суду і запобігання порушенню законних прав позивача, шляхом зменшення отриманого розміру пенсії.

Крім того, суд апеляційної інстанції наголошує, що ОСОБА_1 обрано невірний спосіб реалізації свого права для отримання виду пенсії за власним вибором та переходу на неї, адже в матеріалах справи не міститься довідки, яка видана у відповідній формі, органом з якого було звільнено позивача перед виходом на пенсію, за погодженням з Міністерством соціальної політики, як це передбачено нормами чинного законодавства.

Отже, позивач не позбавлена можливості звернутися до Головного управлінням ДФС у Чернігівській області, тобто органу з якого було звільнено позивача перед виходом на пенсію, та отримати довідку про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики у належній формі.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Лічевецький