Справа № 440/3274/19
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2019-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/3274/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ясиновського І.Г., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення і вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

30.08.2019 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі ГУ ДФС у Полтавській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування:

- податкового повідомлення-рішення від 13.03.2019 № , згідно якого зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 504563,00 грн;

- податкового повідомлення-рішення № від 13.03.2019, згідно якого застосовано штраф у сумі 155101,50 грн за відсутність реєстрації протягом граничного терміну податкових накладних;

- податкового повідомлення-рішення № від 13.03.2019, згідно якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в Україні товарів (робіт, послуг) 25356,25 грн; № від 13.03.2019, згідно якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 540411,41 грн;

- податкового повідомлення-рішення № від 13.03.2019, згідно якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 45034,28 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій № від 13.03.2019 у сумі 13536,73 грн за несвоєчасну сплату єдиного внеску;

- вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 13.03.2019 у сумі 61482,96 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску є необґрунтованими та неправомірними, не відповідають вимогам чинного податкового законодавства. За твердженням позивача, суми податку на додану вартість з придбаних основних засобів на законних підставах було віднесено до податкового кредиту. Позивачем також зазначено, що при перевірці правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності у 2015-2017 роках у сумі 44582856,00 грн, у тому числі за 2015 рік у сумі 10281179,00 грн, за 2016 рік у сумі 16217383,00 грн, за 2017 рік у сумі 18284294,00 грн відображених у додатку Ф4 та Додатку Ф2 до податкових декларацій про майновий стан та доходи, відповідачем встановлено їх завищення у сумі 3585759,79 грн, а саме за 2015 рік у сумі 1183931,32 грн, за 2016 рік у сумі 1720665,65 грн, за 2017 рік у сумі 681162,82 грн. Позивачем указано, що згідно висновків відповідача дохід ФОП ОСОБА_1 від реалізації підакцизних товарів протягом 2015-2017 років складав 42915671,09 грн, собівартість яких становила 40422637,87 грн, проте, докази, які вказують на допущене порушення в акті перевірки взагалі не зазначено. Також позивач звертає увагу суду на те, що відповідач в акті перевірки не вказує, які саме витрати безпідставно включено до валових витрат та яким чином відповідачем встановлено, що витрати на які він посилається, не пов`язані з господарською діяльністю позивача. Так, ФОП ОСОБА_1 вважає, що відповідачем протиправно зроблено висновок щодо порушення останнім вимог пунктів 177.2, 177.4 статті 177 ПК України. Стосовно порушень, виявлених відповідачем при сплаті ФОП ОСОБА_1 податку на додану вартість, позивач зазначає, що під час перевірки відповідачем встановлено, що у період з 01.07.2015 по 31.12.2017 згідно з поданими деклараціями позивачем включено до складу податкового кредиту суми ПДВ, які сплачені при придбанні товарів, які не використовувалися у господарській діяльності, а саме: основних фондів, продовольчих товарів та непродовольчих товарів. Позивач вважає, що указаний висновок контролюючого органу суперечить фактичним обставинам справи, оскільки товарно-матеріальні цінності закуповувалися позивачем виключно з метою здійснення господарської діяльності. Крім того, вказано, що встановлені порушення позивачем абзацу другого пункту 1 частини першої статті 7, частини п`ятої статті 8 та абзацу другого частини восьмої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у загальній сумі 10606,40 грн є також необґрунтованими. Також на переконання позивача є помилковими висновки контролюючого органу щодо заниження ФОП ОСОБА_1 сплати військового збору за 2015-2016 роки.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.09.2019 прийнято позовну заяву до судового розгляду та провадження у справі за даним позовом відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 24.09.2019.

24.09.2019 до суду відповідачем подано відзив на позов в якому вказано, що актом від 13.02.2019 № 180/16-31-13-05-16/ встановлено порушення позивачем: п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, у результаті чого занижений податок на доходи фізичних осіб у розмірі 669115,45 грн; п.п. 14.1.179 п. 14.1 ст. 14, абзацу "б" п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, а саме: не визначено податкові зобов`язання в сумі 45000,00 грн; п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України за період, що перевіряється при визначені бази оподаткування операцій з постачання товарів (продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів кінцевим споживачам) ФОП ОСОБА_1 до складу бази оподаткування помилково включалися суми акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів та невірно визначено базу оподаткування податком та суму податку по операціях з роздрібної торгівлі підакцизними товарами за звітні періоди з 01.01.2015 по 31.12.2015, а також внаслідок порушень при визначені податкових зобов`язань з ПДВ, які відображено в п.2.6.2 акту позивачем при складані податкових декларацій з ПДВ за звітні (податкові) періоди з 01.01.2016 по 21.12.2017 було невірно визначено суми від`ємного значення минулих періодів, що включаються до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 16 Декларації), крім цього за періоди 2016, 2017 роки перевіркою встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду - Рядок 20.3 Декларації на 6905092,00грн; абзацу "г" п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, що діє з 01.07.2015) ФОП ОСОБА_1 не було виконано обов`язку щодо нарахування податкових зобов`язань, виходячи з бази оподаткування, відповідно до п. 189.1 ст. 189 цього Кодексу, за товарами (послугами) суму податку по яким було включено до податкового кредиту, у разі якщо такі товари призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку; п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України (у редакції, що була чинна на момент порушення з 01.01.2015 по 30.06.2015) у частині неправомірного включення до складу податкового кредиту суми податку, що сплачена при придбанні товарів, які не призначені для використання в операціях, що є об`єктом оподаткування; абз. 1 п. 201.10 ст. 201, п. 198.5 ст. 198 ПК України щодо термінів реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за період з 01.07.2015 по 31.12.2017, а саме: не здійснення реєстрації податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації на суми умовного продажу товарів, які призначаються для їх використання в операціях, які не є господарською діяльністю платника податку на суму 806143,00 грн, в тому числі за 2015 рік на суму 103751,00 грн, за 2016 рік на суму 392189,00 грн, за 2017 рік на суму 310203,00 грн; п.п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 та п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України, а саме заниження грошових зобов`язань по сплаті військового збору з доходів від здійснення підприємницької діяльності 53786,39 грн (у тому числі за (звітні) податкові періоди: 2015 на суму 17758, 97 грн, 2016 на суму 25809, 98 грн, 2017 на суму 10217,44 грн; п. 57.1 ст. 57 ПК України щодо виконання обов`язку самостійно сплатити суму податкового зобов`язання з військового збору, зазначену у поданій податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік по граничному терміну сплати 19.02.2016. Указано, що фактично ФОП ОСОБА_1 податкові зобов`язання з військового збору за 2015 рік у сумі 6592,11 грн, було сплачено 02.03.2016, тобто з порушенням граничного терміну на 12 днів /т. 5 а.с. 125-128/.

08.10.2019 до суду позивачем подано відповідь на відзив в якій вказано, що у відзиві відповідач безпідставно вказує, що позивачем було допущено завищення валових витрат шляхом включення вартості витрат на придбання товарів за період перевірки, але які не використовуються в господарській діяльності та не можуть бути віднесені до конкретного виду витрат. Зазначено, що ні назви документів, ні дати їх складання, в яких відповідач виявив недостовірні дані, контролюючий орган у відзиві не вказав. Також указано, що під час обрахунку фактично понесених позивачем витрат відповідач здійснює співставлення вартісних та кількісних показників товарно-матеріальних цінностей на власний розсуд, без прив`язки до документів бухгалтерського і податкового обліку, ціна придбання зазначається відповідачем без ПДВ та відповідно визначення середньої вартості однієї одиниці товару проводиться без врахування ПДВ, однак ціна реалізації зазначається з урахуванням ПДВ та акцизу та відповідно здійснюється визначення середньої ціни реалізації фактично збільшеної на суму ПДВ та акцизу. Зазначено, що під час проведення документальної перевірки відповідач не робив інвентаризацію залишків товарно-матеріальних цінностей, які знаходилися у ФОП ОСОБА_1 /т. 5 а.с. 151-157/.

У підготовчому засіданні 10.10.2019 замінено відповідача з ГУ ДФС у Полтавській області на ГУ ДПС у Полтавській області. Також у підготовчому засіданні 10.10.2019 оголошено перерву до 22.10.2019 для надання додаткових доказів.

18.10.2019 та 21.10.2019 позивачем надано до суду додаткові пояснення відповідно до яких позивач погодився із податковим повідомленням-рішенням від 13.03.2019 № , водночас вважає протиправним донарахування згідно з податковим повідомленням-рішенням від 13.03.2019 № згідно з яким відповідачем збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "військовий збір" за 2016, 2017 роки у розмірі 45034,28 грн. Також позивач зазначає про оскарження податкових повідомлень-рішень від 13.03.2019 за № , № , № , які на його переконання прийнято протиправно, оскільки відповідач суб`єктивно вважає, що позивач який скористався податковим кредитом при купівлі товарів, які не використовуються ним в господарській діяльності повинен був згодом включити суми з податку на додану вартість до своїх податкових зобов`язань. Зазначено, що в акті перевірки відповідач не вказує згідно яких конкретних податкових накладних цей товар придбано. Указано, що у зв`язку з тим, що на момент перевірки в ФОП ОСОБА_1 було задекларовано від`ємне значення ПДВ, відповідач безпідставно зменшує суму відшкодування. Позивачем зазначено, що у ППР № від 13.03.2019 контролюючим органом вказано про завищення від`ємного значення ПДВ на суму 504653 грн, а потім у графі "усього" відповідач зазначає цифру 6905902,00 грн, яка на переконання позивача є надумана та не підтверджена жодними розрахунками. Також указано, що сума 6905902,00 грн, яка безпідставно зазначена відповідачем в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні № від 13.03.2019 суперечить всім іншим даним, що викладені відповідачем в акті перевірки /т. 5 а.с. 174-188/.

22.10.2019 контролюючим органом подано до суду пояснення на позов в яких указано детальний розрахунок оскаржуваних рішень /т. 5 а.с. 204-207/.

У підготовчому засіданні 22.10.2019 відкладено розгляд справи до 30.10.2019.

25.10.2019 до суду надано позивачем пояснення в яких зазначено про безпідставність та помилковість висновків контролюючого органу /т. 5 а.с. 222-229/.

28.10.2019 позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач збільшив вимоги та просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.03.2019 № , згідно якого зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 6905902,00 грн /т. 5 а.с. 243-245/.

Ухвалою суду від 30.10.2019 продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 календарних днів.

Також 30.10.2019 у підготовчому засіданні відкладено розгляд справи до 07.11.2019.

07.11.2019 до суду позивачем надано заяву про уточнення вимог згідно якої позивач просить суд визнати податкове повідомлення-рішення від 13.03.2019 № у частині зменшення від`ємного значення ПДВ у сумі 45000,00 грн дійсним, а в частині зменшення від`ємного значення у розмірі 6860902,00 грн - протиправним та скасувати /т. 6 а.с. 1-3/.

У підготовчому засіданні 07.11.2019 оголошено перерву для надання додаткових доказів до 20.11.2019.

15.11.2019 контролюючим органом надано до суду письмові пояснення стосовно алгоритму складання податкового повідомлення-рішення від 13.03.2019 № відповідно до яких у зазначеному податковому повідомленні-рішенні за формою "В4" зазначення рядка "Усього" таблиці 6905902 грн є лише сумою всіх встановлених перевіркою випадків завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (з урахуванням їх акумулюючого ефекту, тобто врахування встановлених в попередніх звітних періодах завищення від`ємного значення в наступних періодах під час перевірки правильності визначення податкових зобов`язань) /т. 5 а.с. 11-12/.

18.11.2019 позивачем надано до суду пояснення у справі згідно яких аналізуючи загальні суми придбання, включення до валових витрат та залишки ТМЦ (алкогольних напоїв та тютюнових виробів) на кінець кожного звітного періоду (років, які перевірялися) ФОП ОСОБА_1 не було ніякої необхідності включати до складу валових витрат витрати на придбання іншого товару, ніж підакцизний товар, який придбаний для реалізації в достатній кількості, частина якого була реалізована і вартість якої було включено на законних підставах до валових витрат підприємця. Крім того, зазначено, що станом на 31.12.2017, тобто на кінець періоду, що перевірявся вищезазначений придбаний та включений до складу податкового кредиту товар, не був реалізований, знаходився на залишках та в подальшому підлягав реалізації, відтак позивач не зобов`язаний був робити так званий "умовний продаж товару" з метою збільшення своїх зобов`язань з ПДВ, як це зазначає відповідач в акті перевірки /т. 6 а.с. 17-19/.

У підготовчому засіданні 20.11.2019, з урахуванням наданих представниками сторін пояснень, оголошено перерву до 05.12.2019 для надання додаткових доказів по справі.

04.11.2019 до суду від ГУ ДПС у Полтавській області подано пояснення в яких указано, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з отриманням доходів від здійснення підприємницької діяльності, відображених ФОП ОСОБА_1 у додатках до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2015, 2016, 2017 роки, встановлено їх завищення на 3585759,79 грн. Крім того, зазначено, що сума всіх встановлених перевіркою випадків завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду становить 6905092 грн /т. 6 а.с. 49-53/.

05.12.2019 ФОП ОСОБА_1 подано до суду пояснення на позов в яких зазначено, що станом на 31.12.2017, тобто на кінець періоду перевірки весь придбаний, але не реалізований товар, що знаходився на залишках та в подальшому підлягав реалізації. Сума залишків ТМЦ, включених до складу податкового кредиту складає 3881785,41 грн. Також позивачем зазначено про надання до суду на підтвердження вказаного акти інвентаризації у розрізі кожного виду товару за спірні періоди /т.6 а.с. 56-59/.

У підготовчому засіданні 05.12.2019 представники позивача надали пояснення в обґрунтування своїх позовних вимог та надав клопотання про подальший розгляд справи у порядку письмового провадження /т. 7 а.с. 54/.

У підготовчому засіданні 05.12.2019 представником відповідача надано пояснення в обґрунтування правомірності оскаржуваних рішень та надано до суду клопотання в якому останній не заперечував проти подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження /т.7 а.с. 55/.

У підготовчому засіданні 05.12.2019 закрито підготовче провадження у справі № 440/3274/19; заяви представників сторін про перехід до розгляду справи по суті в письмовому провадженні задоволено; призначено справу до судового розгляду по суті у письмовому провадженні.

Враховуючи положення пункту 10 частини першої статті 4, частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішив розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ); основний вид економічної діяльності: код КВЕД 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами та є платником податку на додану вартість /т. 1 а.с. 27/.

Також ФОП ОСОБА_1 зареєстрований платником податку на додану вартість /т. 1 а.с. 28/.

На підставі направлення на перевірку від 15.01.2019 № 134 /т. 6 а.с. 140/ та наказу на проведення перевірки від 03.01.2019 №23 /т. 6 а.с. 129/, виданих Головним управлінням ДФС у Полтавській області здійснена планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2017 /т. 6 а.с. 129/.

29.01.2019 Головним управлінням ДФС у Полтавській області прийнято наказ № 254 на підставі якого продовжено термін проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 на 5 робочих днів, з 31.01.2019 /т. 6 а.с. 130/.

За результатами перевірки складено акт № 180/16-31-13-05-16/ від 13.02.2019 /т. 1 а.с. 29-105/ (надалі акт), в якому зафіксовано порушення:

- п.п.16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), ст. 128 Господарського кодексу України від 16.01.2003 № 436-VI із змінами та доповненнями в частині неналежного ведення книги обліку доходів і витрат підприємця за період, що перевірявся;

- п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) при визначенні витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням протягом календарного року доходів від провадження господарської діяльності за 2015, 2016, 2017 роки у результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб на суму 669115,45 грн (у тому числі за звітні (податкові) періоди: 2015 рік на 236786,33 грн, 2016 рік на 309719,82 грн, 2017 на 122609,31 грн;

- абзацу "б" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015, №4 "Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку 9форма №1 ДФ). А саме не відображення інформації про суми нарахованих та виплачених доходів за ознакою доходу "157" в податковому розрахунку за формою 1ДФ за 4 квартал 2016 року;

- абзацу 2 п. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI в частині заниження єдиного внеску на 61482,96 грн, у тому числі за 2016 рік на 12401,40 грн, за 2017 на суму 49081,56 грн;

- абзацу другого частини восьмої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI, а саме несвоєчасну сплату сум єдиного внеску (авансових платежів) під час виплати авансу з заробітної плати протягом 2015-2016 років на загальну суму 100296,78 грн;

- п.п. 14.1.179 п. 14.1 ст. 14, абзацу "б" п. 185.1 ст. 185, 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, а саме: не включення до рядку 1 "Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім імпорту товарів" податкової Декларації з ПДВ за липень 2017 року обсягу продажу 225000 грн та суми ПДВ 45000 грн по операції з надання маркетингових послуг ФОП ОСОБА_2 ;

- п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла з 01.01.2016) при визначенні бази оподаткування операцій з постачання товарів (продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів кінцевим споживачам) ФОП ОСОБА_1 до складу бази оподаткування помилково включаються суми акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів за звітні (податкові) періоди з 01.01.2016 по 30.06.2017;

- п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент вчинення порушення з 01.01.2015 по 31.12.2015) при визначенні бази оподаткування операцій з постачання товарів (продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів кінцевим споживачам) ФОП ОСОБА_1 невірно визначено базу оподаткування податком та суму податку по операціях з роздрібної торгівлі підакцизними товарами за звітні періоди з 01.01.2015 по 31.12.2015;

- абзацу "г" п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, що діє з 01.07.2015) ФОП ОСОБА_1 не було виконано обов`язок щодо нарахування податкових зобов`язань, виходячи з бази оподаткування, відповідно до п. 189.1 ст. 189 цього Кодексу, за товарами (послугами) суму податку по яким було включено до податкового кредиту, у разі якщо такі товари призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку;

- п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент вчинення порушення з 01.01.2015 по 31.12.2015) у частині неправомірного включення до складу податкового кредиту суми податку, що сплачена при придбанні товарів, які не призначені для використання в операціях, що є об`єктом оподаткування.

У результаті зазначених порушень, перевіркою встановлено заниження ПДВ на суму 248013 грн, у тому числі за звітні (податкові) періоди: 01.2015 на 19103 грн, 02.2015 на 1853 грн, 03.2015 на 4534 грн, 05.2015 на 1810 грн, 06.2015 на 31874 грн, 07.2015 на 34099 грн, 09.2015 на 919952 грн, 10.2015 на 1287 грн, 11.2015 на 41213 грн, 04.2017 на 20285 грн.

Перевіркою встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за звітні (податкові) періоди 2015 року (Рядок 24 Декларацій з ПДВ) на 245194 грн, у тому числі за звітні (податкові) періоди: 02.2015 на 4173 грн, 03.2015 на 23128 грн, 04.2015 на 7909 грн, 05.2015 на 28574 грн, 06.2015 на 19147 грн, 07.2015 на 19070 грн, 08.2015 на 92045 грн, 09.2015 на 12672 грн, 10.2015 на 25946 грн, 11.2015 на 1040 грн, 12.2015 на 11490 грн.

За звітні (податкові) періоди 2016, 2017 роки перевіркою встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (звітного) податкового періоду - рядок 20.3 Декларації на 6905092 грн, у тому числі звітні періоди: 01.2016 на 2435 грн; 02.2016 на 68010 грн; 03.2016 на 73795 грн; 04.2016 на 104786 грн; 05.2016 на 106271 грн; 06.2016 на 125598 грн; 07.2016 на 123562 грн; 08.2016 на 166625 грн; 09.2016 на 183372 грн; 10.2016 на 202841 грн; 11.2016 на 216515 грн; 12.2016 на 255110 грн; 01.2017 на 289064 грн; 02.2017 на 330462 грн; 03.2017 на 350134 грн; 04.2017 на 412990 грн; 05.2017 на 451509 грн; 06.2017 на 446753 грн; 07.2017 на 491753 грн; 08.2017 на 496981 грн; 09.2017 на 499112 грн; 10.2017 на 500208 грн; 11.2017 на 502643 грн; 12.2017 на 504563 грн;

- абзацу 1 п. 201.10 ст. 201, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України щодо термінів реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних за період з 01.07.2015 по 31.12.2017, а саме не здійснення реєстрації податкових накладних у терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації на суми умовного продажу товарів, які призначаються для їх використання в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку на суму 806143 грн, в тому числі за 2015 рік на суму 130751 грн, за 2016 рік на суму 392189 грн, за 2017 рік на суму 310203 грн;

- п.п. 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 та п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, а саме: заниження грошових зобов`язань по сплаті військового збору з доходів від здійснення підприємницької діяльності 53786,39 грн (у тому числі за звітні (податкові) періоди: 2015 на суму 17758,97 грн, 2016 на 25809,98 грн, 2017 на 10217,44 грн);

- п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України щодо виконання обов`язку самостійно сплатити суму податкового зобов`язання з військового збору, зазначену у поданій податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік по граничному терміну сплати -19.02.2016, фактично ФОП ОСОБА_1 податкові зобов`язання з військового збору за 2015 рік в сумі 6592,11 грн було сплачено 02.03.2016, тобто з порушенням граничного терміну на 12 днів;

- ФОП ОСОБА_1 у поданій до Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області декларації про доходи та майновий стан за 2016 рік (дата подання 06.02.2017, реєстраційний номер НОМЕР_2 ) самостійно здійснено остаточний розрахунок військового збору за звітний податковий рік у сумі 5627,70 грн по граничному терміну сплати 19.02.2017. Фактично ФОП ОСОБА_1 податкові зобов`язання з військового збору за 2016 рік у сумі 5627,70 грн не сплачено станом на 06.02.2019.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 13.03.2019, а саме:

- № згідно з яким у зв`язку з встановленням порушення п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" разом з штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 45034,28 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями 36027,42 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 9006,86 грн /т. 2 а.с. 85/;

- № згідно з яким у зв`язку з встановленням порушення граничних строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, визначених статтею 201 та згідно зі статтею 120-1.2 Податкового кодексу України застосовано штраф у розмірі 50% у сумі 150101,50 грн /т. 2 а.с. 87/;

- № згідно з яким у зв`язку з встановленням порушення п. 185.1 ст. 185, п. 198.4 ст. 198, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" на загальну суму 25356,25 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями 20285,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 5071,25 грн /т. 2 а.с. 89/;

- № згідно з яким у зв`язку з встановленням порушення п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість та відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) визначено суму завищеного від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду - 6905902,00 грн /т. 2 а.с. 91/;

- № згідно з яким у зв`язку з встановленням порушення п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатом річного декларування на суму 540411,41 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями 432329,13 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 108082,28 грн /т. 2 а.с. 94/.

Крім того, на підставі акта перевірки контролюючим органом прийнято:

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13.03.2019 відповідно до якого в зв`язку з виявленням порушенням п. 2 частини першої ст. 7 та частини 5 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI донараховано 61482,96 грн єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на підставі п. 3 частини одинадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI застосовано до ФОП ОСОБА_1 штрафні санкції у розмірі 13536,73 грн /т. 2 а.с. 92/;

- вимогу щодо сплати боргу (недоїмки) від 13.03.2019 № Ф- в розмірі 61482,96 грн /т. 2 а.с. 95/.

Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями від 13.03.2019 №, №, №, № рішеннями про застосування штрафних санкцій від 13.03.2019 № та №, вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф- позивач звернувся із скаргою до ДФС України /т. 2 а.с. 96-103/.

Рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 20.06.2019 № 28384/6/99-99-11-05-01-25 /т. 2 а.с. 114-120/ залишено скаргу позивача без задоволення.

Позивач не погодився із податковими повідомленнями-рішеннями від 13.03.2019: №, №, №, № та № у частині зменшення від`ємного значення у розмірі 6860902,00 грн, рішенням № від 13.03.2019 та вимогою щодо сплати боргу (недоїмки) від 13.03.2019 № Ф-, у зв`язку з чим оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1.1 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (надалі ПК України) Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Суд зазначає, що оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 ПК України.

Відповідно до п. 177.2. ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Згідно з п. 177.4. ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою-підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Суд зазначає, що при перевірці правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з отриманням доходів від здійснення підприємницької діяльності, відображених ФОП ОСОБА_1 у додатках до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2015-2017 роки (додаток Ф2 за 2015 рік у сумі 10281179,00 грн, за 2016 рік у сумі 16217383 грн, за 2017 рік у сумі 18284294 грн.), відповідачем встановлено їх завищення на 3585759,79 грн, в тому числі за 2015 рік на 1183931,32грн, за 2016 рік на 1720665,65 грн, за 2017 рік на 681162,82 грн. /т. 1 а.с. 50/.

Такий висновок фіскального органу здійснено, як слідує зі змісту акта перевірки, за результатами кількісного аналізу придбаних та реалізованих позивачем товарно-матеріальних цінностей. Зокрема, відповідачем зроблено висновок щодо протиправності формування позивачем витрат шляхом включення до їх складу витрат на придбання товарів продовольчої (крім алкогольної та тютюнової продукції) та непродовольчої груп, оскільки здійснивши аналіз даних з реєстраторів розрахункових операцій позивача за період, що перевірявся, відповідачем не було виявлено здійснення позивачем реалізації товарів продовольчої (крім алкогольної та тютюнової продукції) та непродовольчої груп. Згідно тверджень представників відповідача, оскільки позивачем здійснювалося придбання товарів продовольчої (крім алкогольної та тютюнової продукції) та непродовольчої груп, що було встановлено відповідачем на підставі аналізу електронних даних реєстру податкових накладних та не заперечується сторонами, то позивач, на думку відповідача, включав відповідні витрат під час формування показників валових витрат, що заперечує позивач, оскільки до складу витрат включав лише суми витрат на придбання алкогольної та тютюнової продукції, реалізацію якої здійснював протягом періоду, що перевірявся.

В свою чергу, доказів формування позивачем витрат шляхом включення до їх складу витрат на придбання товарів продовольчої (крім алкогольної та тютюнової продукції) та непродовольчої груп за період, що перевірявся, акт перевірки не містить.

Суд зазначає, що конкретні документи, докази, які вказують на допущення даного порушення позивачем в акті перевірки відповідачем взагалі не наводяться і не конкретизуються, зокрема шляхом зазначення конкретних накладних по яких здійснення придбання товарів продовольчої (крім алкогольної та тютюнової продукції) та непродовольчої груп і суми по яких були включенні до складу витрат за 2015-2017 роки, що свідчить про суб`єктивність та необґрунтованість такого висновку.

Вказане свідчить про недотримання відповідачем вимог Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерством фінансів України №727 від 20.08.2015 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за №1300/27745.

Так, відповідно до пункту 5 розділу ІІ Порядку, факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Як зазначено в акті перевірки та відзиві на позовну заяву відповідач здійснив кількісний аналіз придбаних та реалізованих лікеро-горілчаних та тютюнових виробів, пива, вина та виноматеріалів, слабоалкогольних напоїв та інших товарів, зокрема проаналізувавши реалізацію через реєстратори розрахункових операцій.

Слід зазначити, що так званий "кількісний аналіз" здійснений відповідачем без номенклатурної деталізації, визначення асортименту та найменування придбаних та реалізованих товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, суд окремо звертає увагу, що під час обрахування фактично понесених позивачем витрат відповідач здійснює співставлення вартісних та кількісних показників товарно-матеріальних цінностей на власний розсуд, без прив`язки до документів бухгалтерського і податкового обліку, ціна придбання зазначається відповідачем без ПДВ та відповідно визначення середньої вартості однієї одиниці товару (пачки, пляшки та інше) проводиться без врахування ПДВ, однак ціна реалізації зазначається з урахуванням ПДВ та акцизу та відповідно здійснюється визначення середньої ціни реалізації фактично збільшеної на суму ПДВ та акцизу.

Вирахування відповідачем вартості товарів, які позивач на його думку неправомірно включив до витрат, шляхом власного визначення орієнтовного середнього показника собівартості реалізованої продукції позивача (яка в свою чергу складається із сотень видів асортименту) і віднімання вказаного показника від вартості реалізованого товару, щоб визначити вартість товару на яку необхідно зменшити витрати позивача, не передбачена жодним нормативним актом.

В письмових поясненнях, наданих під час підготовчого провадження, відповідач зазначає, що в порушення вимог п.п. 177.4.1 п. 177.4. ст. 177 ПК України, позивачем до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів від здійснення підприємницької діяльності включено витрати на придбання товарів, вартість яких була оплачена на протязі періоду, що перевірявся, але які не використовуються в господарській діяльності позивача (основні фонди (піч ротаційна), продукти харчування (снеки, ковбасні вироби, безалкогольні напої), непродовольчі товари (засоби побутової хімії, пакети, тара для розливного пива) та інші), які не можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат, у зв`язку з неотриманням доходу від їх реалізації (продажу). Згідно з даних чеків РРО про реалізовані товари, їх кількість та вартість встановлено, що на протязі періоду з 01.01.2015 по 31.12.2017 підприємцем здійснювався продаж виключно підакзицних товарів (тютюнових виробів та алкогольних напоїв) кінцевим споживачам.

В той же час, відповідачем ні в акті перевірки, ні під час судового розгляду не надано доказів в підтвердження висновків відповідача про включення позивачем до складу витрат суми оплат здійснених позивачем по придбанню продуктів харчування (снеки, ковбасні вироби, безалкогольні напої) та непродовольчих товарів (засоби побутової хімії, пакети, тара для розливного пива).

Однак, позивачем за період, що перевірявся не було включено до витрат суми оплат здійснених позивачем по придбанню продуктів харчування (снеки, ковбасні вироби, безалкогольні напої) та непродовольчих товарів (засоби побутової хімії, пакети, тара для розливного пива). Вказані товари не були реалізовані позивачем, що не заперечується сторонами, відтак позивач не включав суми по придбанню вказаних товарів до витрат. Вказані товари знаходяться у позивача, на підтвердження чого ним надано належним чином засвідчені копії інвентаризаційних відомостей на товари в торгівельних об`єктах ФОП ОСОБА_1 за роки, що перевірялися /а.с. 61-208 т.6/.

Суд звертає увагу, що відсутність факту реалізації позивачем товарів непродовольчої та продовольчої груп (крім підакцизної групи) за перевіряємий період жодним чином не підтверджує висновок відповідача, що витрати на придбання вказаного товару позивачем було включено до складу витрат і, у зв`язку із його не реалізацією, за цей же період, призвело до заниження оподатковуваного доходу.

До складу витрат за період що перевірявся позивачем включено лише витрати по придбанню товарів підакзизної групи (тютюнові вироби та алкогольні напої), сума витрат позивача на які набагато більша, ніж сума включена ним до декларацій під час визначення загального оподатковуваного доходу за відповідні періоди (не враховуючи суми витрат на заробітну плату та інших по яких відповідачем не встановлено порушень). Зокрема, позивачем за 2015 рік було придбано підакцизних товарів на суму 14333147,92 грн, а включено до складу документально підтверджених витрат, пов`язаних з одержанням доходу 11529816,00грн; за 2016 рік було придбано підакцизних товарів на суму 25814393,24 грн, а включено до складу документально підтверджених витрат, пов`язаних з одержанням доходу 17430481,20 грн; за 2017 рік було придбано підакцизних товарів на суму 32174006,40 грн, а включено до складу документально підтверджених витрат, пов`язаних з одержанням доходу 17926441,00 грн. /а.с.33 т.6/.

Суд зазначає, що господарські операції ФОП ОСОБА_1 із контрагентами-постачальниками оформлені належними документами (документи щодо походження товару), відсутність чи невідповідність яких вимогам чинного законодавства України під час перевірки не встановлена, документи складені за результатами господарської діяльності позивача та відповідно є належним підтвердженням витрат, які враховуються при визначенні чистого оподатковуваного доходу.

Відповідно до пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, а також забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених Кодексом (пп. 16.1.12 п. 16.1 ст. 16 ПК України).

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено ст. 177 ПК України.

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПК України фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - Книга обліку доходів і витрат), та Порядок її ведення затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року №481 (далі - Наказ №481).

Отже, відповідно до вимог Кодексу, фізичні особи-підприємці на загальній системі оподаткування з метою обчислення оподаткованого доходу зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат у порядку, встановленому Наказом № 481.

Форма Книги обліку доходів і витрат не передбачає ведення залишку товарних запасів фізичними особами, у тому числі і на загальній системи оподаткування.

Визначення "запаси" надані ПСБО 9 "Запаси", у той же час згідно п. 1 ст. 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999 року (далі-Закон №996-XIV) цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності.

Згідно з п. 2 ст. 3 Закону №996-XIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством.

Тобто дія закону не розповсюджується на фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Враховуючи викладене, нормами чинного законодавства обов`язок щодо ведення обліку товарних запасів фізичними особами-підприємцями на загальній системі оподаткування не передбачений

Реалізація товарно-матеріальних цінностей кінцевим споживачам здійснювалась позивачем за допомогою реєстраторів розрахункових операцій, що не оспорюється відповідачем.

Таким чином, визначення відповідачем чистого оподатковуваного доходу у сумі 3585759,79 грн за 2015-2017 роки, здійснено протиправно, без належного документального підтвердження висновків і в такий спосіб порушено вимоги п. 177.2 п. 177.4 ст. 177 ПК України.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 13.03.2019 № .

Законом України від 31.07.2014 №1621-VII підрозділ 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями) доповнено пунктом 16-1 відповідно до якого тимчасово, до 01.01.2015, встановлюється військовий збір.

Законом України від 28.12.2014 №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" оподаткування військовим збором подовжено до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України.

Відповідно до підпункту 1.1-1.3 пункту 16-1 підрозділ 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

В той же час беручи до уваги те, що у ході розгляду справи підтверджено помилковість висновків контролюючого органу про заниження у звітності сум доходу, отриманого позивачем від здійснення господарської діяльності, що підлягає обкладенню військовим збором за 2015, 2016, 2017 роки, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.03.2019 № .

Надаючи правову оцінку вимозі ГУ ДФС у Полтавській області щодо сплати боргу (недоїмки) від 13.03.2019 № Ф-002921307 та рішенню № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13.03.2019, суд зазначає наступне.

Винесення цих рішень обґрунтовано встановленням у ході перевірки заниження задекларованих платником податку показників чистого оподатковуваного доходу за 2015, 2016, 2017 роки на суму 3585759,79 грн, у тому числі за 2015 рік на 1183931,32 грн, за 2016 на 1720665,65 грн, за 2017 на 681162,82 грн /т. 1 а.с. 60/.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (надалі Закон № 2464-VI).

Відповідно до статті 4 Закону № 2464-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками єдиного внеску є фізичні особи підприємці зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (частина одинадцята статті 8 Закону № 2464-VI (у редакції, чинній до 31.12.2015).

Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (редакція, чинній з 01.01.2016). Положеннями частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату (редакція, чинна у спірний період).

Згідно з пунктом 3 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Враховуючи те, що в ході судового розгляду справи не підтверджено заниження позивачем сум доходу, на який нараховуються єдиний внесок за перевіряємий період, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування вимоги ГУ ДФС у Полтавській області щодо сплати боргу (недоїмки) від 13.03.2019 № Ф-002921307 та рішення ГУ ДФС у Полтавській області № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13.03.2019, оскільки підставою для їх винесення контролюючим органом було лише рішення про донарахування податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування від 13.03.2019 №.

Крім того, в акті перевірки зазначено, що проведеною перевіркою показників податкових зобов`язань за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 на підставі таких документів податкових накладних, видаткових накладних, виписок банку про рух коштів на розрахункових рахунках, звітів про використання РРО, актів виконаних робіт встановлено:

- в порушення п.п. 14.1.179 п. 14.1 ст. 14, абз. "б" п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 ПК України ФОП ОСОБА_1 не було включено до рядку 1 "Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім імпорту товарів" податкової декларації з ПДВ за 07.2017 обсяг продажу 225000 грн та сума ПДВ 45000 грн по операції з надання маркетингових послуг ФОП ОСОБА_2 ;

- в порушення п. 188.1 ст. 188 ПК України (в редакції, що діяла до 01.01.2016) при визначенні бази оподаткування операцій з постачання товарів (продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів кінцевим споживачам) позивачем до складу бази оподаткування помилково включалися суми акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі за звітні (податкові) періоди з 01.01.2016 по 30.06.2017. Внаслідок зазначеного порушення було завищення базу нарахування податку на 1170179,40 грн та суму ПДВ на 234034 грн за звітні періоди з 01.01.2016 по 30.06.2017;

- в порушення п. 188.1 ст. 188 ПК України (у редакції, що діяла на момент вчинення порушення з 01.01.2015 по 31.12.2015) при визначенні бази оподаткування з постачання товарів (продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів кінцевим споживачам) ФОП ОСОБА_1 невірно визначено базу оподаткування податком та суму податку по операціях з роздрібної торгівлі підакцизними товарами. Внаслідок зазначеного порушення було занижено базу нарахування податку на 429275,47 грн та суму ПДВ на 85855 грн, в тому числі за звітні періоди: 01.2015 на 10583 грн, 03.2015 на 15651 грн, 05.2015 на 2479 грн, 08.2019 на 57141 грн та завищено базу нарахування податку на 123348,33 грн та суму ПДВ на 24670 грн, у тому числі за періоди: 04.2015 на 24670 грн /т. 1 а.с. 78/.

- абзацу "г" п. 198.5 ст. 195 ПК України (в редакції що діє з 01.07.2015) позивачем не було виконано обов`язок щодо нарахування податкових зобов`язань, виходячи з бази оподаткування, відповідно до п.189.1 ст 189 цього кодексу, за товарами (послугами) суму податку по яким було включено до податкового кредиту, у разі якщо такі товари призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку;

- п.198.4 ст. 198 ПК України (в редакції що була чинна на момент порушення з 01.01.2015 по 30.06.2015) в частині неправомірного включення до складу податкового кредиту суму податку, що сплачена при придбанні товарів, які не призначені для використання в операціях, що є об`єктом оподаткування.

В результаті зазначених порушень, відповідачем в акті встановлено заниження ПДВ на 248013 грн.

У відзиві відповідачем зазначено, що перевіркою встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за звітні (податкові) періоди 2015 року (рядок 24 Декларації з ПДВ) на 245194 грн /т. 6 а.с. 206/. Крім того, фіскальним органом зазначено, що за звітні (податкові) періоди 2016, 2017 року перевіркою встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду рядок 20.3 Декларації на суму 6905092 грн.

За доводами відповідача, у ході перевірки встановлено, що в січні-червні 2015 року позивачем здійснювалося придбання товарів, що не призначені для їх використання в операціях, що є об`єктом оподаткування (продукти харчування та непродовольчих товарів). Сума сплаченого податку при їх придбанні була включена підприємцем до складу податкового кредиту в податкові декларації з податку на додану вартість відповідних звітних періодів (січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2015 року) у сумі 74278 грн. Крім того, зазначено, що перевіркою використання зазначених вище товарів (безалкогольні напої, продукти харчування та ін.) в господарських операціях платника податку на підставі даних звітів реєстраторів розрахункових операцій встановлено відсутність випадків їх реалізації за період, що перевірявся. Також указано, що на залишку товари станом на 31.12.2017 не обліковуються /т. 6 а.с. 206 зворот/.

Позивач зазначаючи про протиправність вищезазначених висновків фіскального органу, вказує, що на кінець перевіряємого періоду включений до складу податкового кредиту товар не був реалізований та знаходився на залишках. Крім того, позивач звертає увагу суду на безпідставність висновків контролюючого органу стосовно включення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість у розмірі 233458,77 грн за придбання основних засобів, які за доводами відповідача не використовуються ФОП ОСОБА_1 у господарській діяльності /т. 6 а.с. 17-19/.

Надаючи оцінку вказаному порушенню, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів, у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:

- товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;

- газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.4. ст. 198 ПК України (у редакції, що була чинною на момент порушення) якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об`єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Як передбачено пп. "г" п. 198.5. ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Згідно з ст. 201 ПК України, платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Суд зазначає, що відповідачем не ставиться під сумнів факт придбання позивачем товарно-матеріальних цінностей за період, що перевірявся та не має зауважень до первинних документів, у тому числі податкових накладних, на підставі яких у позивача виникає право на формування податкового кредиту з ПДВ щодо товарів алкогольної та тютюнової групи.

Крім того, згідно з заявою про уточнення позовних вимог від 07.11.2019 /т. 6 а.с. 1-3/ позивач погодився, що дійсно несвоєчасно включив до податкового зобов`язання суму ПДВ у розмірі 45000 грн за операціями з надання послу ФОП ОСОБА_2 , у зв`язку з чим позивач вважає протиправним податкове повідомлення-рішення від 13.03.2019 № у частині зменшення від`ємного значення у розмірі 6860902,00 грн.

У поясненнях до позову позивач зазначив, що станом на 31.12.2017 придбаний та включений до складу податкового періоду товар не був реалізований та знаходився на залишках. Сума залишків ТМЦ, включених до складу податкового кредиту складає 3881785,41 грн.

На підтвердження знаходження ТМЦ, які має право позивач включати до складу податкового кредиту на суму 3881785,41 грн на залишках позивачем надано до суду акти інвентаризації в розрізі кожного виду товару за періоди що перевірялися /т. 6 а.с. 61-208/.

Позивачем також зазначено, що придбане торгівельне обладнання, а саме шафи холодильні, вітрини холодильні, полиці металеві /т. 7 а.с. 2-31/ використовуються позивачем у господарській діяльність.

На підтвердження вказаного позивачем надано до суду копії актів на введення торгівельного обладнання в експлуатацію /т. 6 а.с. 210-231/.

Також суд зазначає, що придбана у лютому 2016 ФОП ОСОБА_1 . піч ротаційна ФД 150 (загальна сума придбання 221000,00 грн /т. 7 а.с. 3/) згідно з договором оренди обладнання №1 від 01.10.2019 передана в строкове платне користування ФОП ОСОБА_3 в межах господарської діяльності позивача /т. 7 а.с. 33-36/.

З метою документального підтвердження правомірності формування позивачем суми податкового кредиту за період, що перевірявся, останнім було надано під час перевірки та залучено до матеріалів справи належним чином засвідчені копії: податкових декларацій ФОП ОСОБА_1 з податку на додану вартість за 2016 рік /а.с.122-156 т. 2/; реєстр виданих та отриманих податкових накладних за січень-грудень 2016 року /а.с.158-242 т.2; а.с.1-181 т.3/; реєстр виданих та отриманих податкових накладних за 2017 року /а.с.183-256 т.3; а.с.1-169 т.4/; податкові накладні на придбання торгівельного обладнання /а.с.171-227, т.4/; договори купівлі-продажу, поставки обладнання, а саме: договір на поставку продукції №14/1 від 10.08.2016 між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та НВП ТОВ "Авілон" (постачальник) /а.с.229-230 т.4/; договір поставки №183 від 02.02.2017 між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та ТОВ "ВІК "ХІТЛАЙН" (постачальник) /а.с.231-234 т.4/; договір поставки товарів з відстрочкою платежу №10808 від 30.09.2015 між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та ТОВ "Капрі-трейд" (постачальник) /а.с.235-236 т.4/; договір про надання послуг №1445/МК-м від 01.02.2017 між ФОП Маренич А.В ОСОБА_4 (виконавець) та Українсько-американське товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Євромікс" (замовник) та додаткові угоди до нього від 30.12.2017, 31.12.2018 /а.с. 237-241 т. 4/; договір поставки №23426 КД/16 від 11.10.2016 між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та ТОВ "Тедіс Україна" (продавець) /а.с. 242-244 т.4/; договір поставки №26383-КД/17 від 09.10.2017 між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та ТОВ "Тедіс Україна" (продавець) /а.с. 1-4 т.5/ договір поставки №15-АВ від 01.11.2017 між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та ТОВ "Вересень логістик" (постачальник) /а.с.5-7 т.5/; договір поставки №32 від 25.04.2016 між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та ТОВ "Укр-Агро-Груп" (постачальник) /а.с.8-9 т.5/; договір поставки №900 від 20.04.2016 між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та ТОВ "Гала Блейд" (постачальник) /а.с.10-12 т.5/; договір про постачання товарів №7299/5п-2016 від 03.05.2016 між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та ТОВ "СТВ-Харків" (постачальник) /а.с.23-24 т.5/; договір поставки товарів №27226 від 29.04.2016 між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та ТОВ "Глобинський м`ясокомбінат" (постачальник) /а.с.25-27 т.5/; договір поставки №89 від 10.05.2017 між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та ТОВ "Українська дистрибуційна компанія" (постачальник) /а.с.28-30 т.5/; договір поставки товарів не тютюнового асортименту №112-кд/17/нта від 25.05.2017 між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та ТОВ "Тедіс-Україна" (постачальник) /а.с.31-34 т.5/; догвір на постачання товарів №27267-кд/15 від 12.10.2015 між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та ТОВ "Торгова компанія "Мегаполіс-Україна" (постачальник) /а.с.37-40 т.5/; договір оренди №1 від 05.02.2013 між ФОП ОСОБА_1 (орендар) та ФОП ОСОБА_5 (орендодавець) /а.с.42-49 т.5/; договір оренди (найму) нежитлового приміщення від 01.12.2017 між ФОП ОСОБА_1 (орендар) та ФОП ОСОБА_6 (орендодавець) /а.с.50-56 т.5/; договір оренди №15/03-16 від 15.03.2016 між ФОП ОСОБА_1 (орендар) та ОСОБА_7 /а.с.57-61 т.5/; договір оренди нерухомого майна №1 від 01.08.2016 між ФОП ОСОБА_1 (орендар) та ПП ТКП Бумеранг (орендодавець) /а.с.62-66 т.5/; договір оренди нежитлового приміщення №3 від 01.01.2017 між ФОП ОСОБА_1 (орендар) та ОСОБА_7 (орендодавець) /а.с. 67-74 т.5/; договір оренди нежитлового приміщення №10 від 01.01.2017 між ФОП ОСОБА_1 (орендар) та ОСОБА_7 (орендодавець) /а.с. 75-83 т.5/; договір оренди нежитлового приміщення №4 від 01.01.2017 між ФОП ОСОБА_1 (орендар) та ОСОБА_7 (орендодавець) /а.с. 84-92 т.5/; договір оренди нежитлового приміщення №9 від 01.01.2017 між ФОП ОСОБА_1 (орендар) та ОСОБА_7 (орендодавець) /а.с. 93-100 т.5/; договір оренди №1 від 01.01.2013 між ФОП ОСОБА_1 (орендар) та ФОП ОСОБА_8 (орендодавець) /а.с.107 т.5/; договір №20 від 08.09.2012 між ФОП ОСОБА_1 (орендар) та ФОП ОСОБА_9 (орендодавець) /а.с.108-111 т.5/; договір оренди нежитлового приміщення №01/17 від 01.01.2017 між ФОП ОСОБА_1 (орендар) та ОСОБА_10 (орендодавець) /а.с.112-115 т.5/; договір орнеди приміщення від 02.01.2017 між ФОП ОСОБА_1 (орендар) та ОСОБА_11 (орендодавець) /а.с.116-118 т.5/; договір здачі в оперативну оренду основних засобів від 30.09.2011 між ФОП ОСОБА_1 (орендар) та Знам`янське районне споживче товариство (орендодавець) /а.с.119-120 т.5/.

Окремо, суд звертає увагу на визначення відповідачем в оскаржуваному ППР № від 13.03.2019 року суми завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду усього на суму 6905902 грн. Виходячи зі змісту податкових декларацій позивача, а також змісту п. 2.6.3. акту перевірки станом на кінець звітного періоду та періоду, що перевірявся (31.12.2017) позивачем задекларовано від`ємне значення ПДВ на суму 504563,00 грн. Вказане від`ємне значення ПДВ станом на 31.12.2017 сформовано за період з 01.2016 по 12.2017 з урахуванням поточних зобов`язань з ПДВ та віднесених сум до податкового кредиту за кожен із звітних періодів В той же час, відповідач не навівши нормативного обґрунтування зазначає про порушення позивачем в частині завищення суми від`ємного значення податкового кредиту та наведено твердження про суму в розмірі 6905902,00 грн (6860902,00 грн з яких оскаржується) шляхом додавання всіх помісячних сум від`ємного значення за період з 01.2016 по 12.2017рр. і в той же час, зазначено, що у випадку узгодження суми від`ємного значення згідно вказаного ППР від 13.03.2019 №, то позивачем необхідно буде самостійно в Декларації за звітний (податковий) період, в якому відбулося узгодження, відобразити в рядку 16.3. зменшення від`ємного значення на 504563,00 грн, тобто фактично лише на суму від`ємного значення, яка і задекларована позивачем станом на кінець звітного та перевіряємого періоду 31.12.2017 року.

Як зазначив представник позивача торгове обладнання, яке придбане ФОП ОСОБА_1 згідно зазначених вище договорів, використовується в господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 з моменту його придбання. Придбані вітрини холодильні були введені в експлуатацію і з моменту придбання використовуються в господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 для зберігання різних марок виноматеріалів та інших лікеро-горілчаних виробів. Продовольчі та непродовольчі товари на момент проведення перевірки знаходились на залишку та зберігалися на складах торгових одиниць, які використовуються ФОП ОСОБА_1 .

Наданими позивачем документами, які залучені до матеріалів справи, позивачем підтверджено правомірність віднесення сум за придбані ТМЦ до складу податкового кредиту та відсутність обов`язку реєструвати податкові накладні на товар, який призначений для використання в господарській діяльності та знаходиться у позивача.

Варто зазначити, що відповідачем не ставиться під сумнів факт придбання та відповідно передача у власність ФОП ОСОБА_1 товарно-матеріальних цінностей від контрагентів-постачальників, як не встановлена дефектність документів складених при виконанні даних господарських операцій або їх відсутність.

Контрагенти позивача за період, що перевірявся, під час здійснення господарських операцій були зареєстровані платниками ПДВ та відповідно надали (зареєстрували) відповідні податкові накладні, які надають Позивачу право на віднесення сум податкового кредиту з ПДВ.

Оскільки твердження контролюючого органу щодо відсутності у позивача на залишках товарів, що були придбані за 2015-2017 роки та не були реалізовані спростовані наданими позивачем інвентаризаційними відомостями, а також з урахуванням того, що відповідачем не зазначено в акті перевірки, в порушення вимог порядку заповнення акту перевірки, відносно яких конкретних накладних (та відповідних сум) ним було визначено товар, який не реалізований та не використаний позивачем в господарській діяльності, твердження контролюючого органу про порушення позивачем п.198.5 ст. 198 ПК України (щодо обов`язку зареєструвати податкові накладні на відповідні суми ПДВ та донарахування зобов`язань з ПДВ, сплаченого при придбанні товарів, які не використовуються у господарській діяльності) є необґрунтованими, а відтак донарахування зобов`язань на суму 155101,50грн (згідно ППР №) за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних, а суму 25356,25грн (згідно ППР №) та зменшення розміру від`ємного значення суми ПДВ в розмірі усього на суму 6860902,00 грн (сума, що оскаржується позивачем, виходячи із графи "усього") є безпідставними.

Фактично податкові повідомлення-рішення від 13.03.2019 №, №, № , згідно яких застосовано штрафні санкції з податку на додану вартість та зменшено суму від`ємного значення з ПДВ, прийнятті відповідачем виходячи із його тверджень про вчинення позивачем одного порушення, а саме віднесенням позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ при купівлі товарів, які, на думку відповідача, не використовуються позивачем в господарській діяльності, а відтак позивач повинен був згодом включити суми з податку на додану вартість до своїх податкових зобов`язань, зробивши так званий умовний продаж товару.

В той же час, відповідачем в акті перевірки без належного обґрунтування та без конкретного визначення реквізитів згідно яких податкових накладних цей товар придбано позивачем та без належного обґрунтування тверджень, що вказаний товар не використовувався позивачем в господарській діяльності, зроблено вказані вище висновки щодо необхідності здійснення позивачем умовного продажу товару.

Отже, податкові повідомлення-рішення від 13.03.2019 № на суму 155101,50 грн, № на суму 25356,25 грн, згідно яких донараховано відповідні суми ПДВ (разом із штрафними /фінансовими/ санкціями), та № від 13.03.2019 у частині зменшення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту звітного періоду у розмірі 6860902,00 грн (сума, що оскаржується позивачем, виходячи із графи "усього"), прийняті всупереч вимог чинного податкового законодавства, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування усіх необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішень, чим порушено законні інтереси платника податків.

Суд звертає увагу на те, що ч.1 ст.10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожному гарантовано право на свободу вираження поглядів та одержання інформації.

Зокрема, у рішенні Європейського Суду у справі "Леандер проти Швеції" від 26 березня 1987 року, серія А, № 116, § 74) зазначено, що свобода отримувати інформацію, про яку йдеться в пункті 2 статті 10 Конвенції, стосується передусім доступу до загальних джерел інформації і її основним призначенням є заборонити державі встановлювати будь-якій особі обмеження одержувати інформацію, яку інші особи бажають або можуть бажати повідомити цій особі.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на вищезазначені висновки суду відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не доказав правомірності своїх рішень, що є підставою для задоволення позову.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, враховуючи задоволення позову, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати, сплачені позивачем за подання цього позову.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення і вимоги задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 13.03.2019 за № , № , № , № .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 13.03.2019 № у частині зменшення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту звітного періоду у розмірі 6860902,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 13.03.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 13.03.2019 № Ф-.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 9605,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Г.Ясиновський