Справа № 540/1076/19
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/1076/19
Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача -Стас Л.В.,

суддів: Шеметенко Л.П., Турецької І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління Держпраці у Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 07 травня 2019 року №ХС4075/1653/3103/АВ/П/ТД-ФС, у розмірі 250 380,00 грн. за порушення ч. 2 ст. 365 КЗпПУ.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що відповідачем порушено процедуру проведення перевірки, прийнято постанову за відсутністю складу правопорушення. Особи, яких відповідач вважає не працевлаштованими, виконували трудові обов`язки по цивільній угоді, а отже, за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 - відмовлено.

Справу розглянуто в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення - скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач, окрім доводів на які посилався при зверненні до суду з позовом, також зазначив, що наказ про призначення інспекційного відвідування №462 від 15 квітня 2019 року є протиправним, оскільки у Головного управління Держпраці у Херсонській області були відсутні підстави, визначені ч. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», для проведення позапланової перевірки, тобто відповідач призначив та провів перевірку нехтуючи законодавчою забороною.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Держпраці у Херсонській області посилається на те, що в межах спірних правовідносин позивачем не дотримано вимог ст.24 КЗпП України в частині обов`язкового укладання трудових договорів у письмовій формі шляхом укладання договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

24 жовтня 2019 року на адресу П`ятого апеляційного адміністративного суду від ФОП ОСОБА_1 надійшло клопотання про зупинення стягнення на підставі постанови Головного управління Держпраці у Херсонській області № ХС4075/1653/3103/АВ/П/ТД-ФС від 07 травня 2019 року про накладання штрафу в сумі 250 380,00 грн., до закінчення апеляційного провадження.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року забезпечено адміністративний позов шляхом зупинення виконання вказаної постанови від 07 травня 2019 року до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що наказом начальника Головного управління Держпраці у Херсонській області №462 від 15 квітня 2019 року «Про проведення інспекційного відвідування», відповідно до п.5 п.п.3 «Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295, за результатами аналізу інформації, отриманої від Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 28 лютого 2019 року №2976/05-03, головному державному інспектору Пономаренко І.В. в період з 16 по 17 квітня 2019 року було доручено проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1

Видано направлення на проведення інспекційного відвідування №440 від 15 квітня 2019 року.

17 квітня 2019 року інспектором праці в присутності позивача складений акт №ХС4075/1653/1ЗОЗ/АВ, відповідно до якого встановлено порушення, а саме: допущено до роботи без укладення трудових договорів 2-х працівників, а саме: ОСОБА_2 , який виробляє тротуарну плитку з 05 липня 2017 року (цивільно-правовий договір від 05 липня 2017 року №б/н) та ОСОБА_3 , який виробляє тротуарну плитку з 05 липня 2017 року (цивільно-правовий договір від 05 липня 2017 року №б/н).

17 квітня 2019 року інспектором праці винесено Припис про усунення виявлених порушень №ХС74078/1653/АВ/П та надано строк до 17 травня 2019 року усунути недоліки, викладені в акті.

Вимоги Припису позивачем у наданий строк не виконано.

25 квітня 2019 року Головним управлінням Держпраці у Херсонській області винесено Рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ХС/4075/1653/1303/АВ та повідомлено позивача 26 квітня 2019 року про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю 07 травня 2019 року.

07 травня 2019 року Головним управлінням Держпраці у Херсонській області, в присутності позивача, винесено постанову про накладення штрафу №ХС4075/1653/1303/АВ/П/ТД-ФС, яким на позивача, на підставі абз. 2 ч. 2 ст.265 КЗпП України накладено штраф у розмірі 250 380 грн. за порушення, викладені у акті.

Не погоджуючись з вказаною постановою ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при проведенні інспектування та прийнятті оскаржуваної постанови про накладення штрафу №ХС4075/1653/1ЗОЗ/АВ/П/ТД-ФС від 07 травня 2019 року діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року №877-V (далі - Закон №877-V), постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 КЗпП України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 26 квітня 2017 року №295, якою затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (надалі - Порядок №295), постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» (далі - Порядок №509).

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частинами 4, 5 ст. 2 Закону 877-V встановлено, що заходи контролю здійснюються органами ... державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21,частини третьої статті 22 цього Закону.

Частина 2 статті 6 Закону 877-V передбачає, що проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.

Частина 11 статті 7 Закону 877-V передбачає, що у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб`єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 7 Закону №877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) або його заступником із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Відповідно до п. 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці.

Підпунктом 6 пункту 5 вказаного Порядку передбачено, що інспекційні відвідування проводяться, у тому числі, за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів.

У даному випадку головним державним інспектором було проведено інспекційне відвідування з питань додержання позивачем законодавства про працю на підставі п. 5 Порядку №295, та за інформацією Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 28 лютого 2019 року №2976/05-03.

Враховуючи, що відповідач є органом, що здійснює державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю за інформацією органів Пенсійного фонду України, на підставі наказу, направлення на проведення перевірки, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що відповідачем повністю дотримана процедура проведення інспекційного відвідування.

Таким чином, колегія суддів вважає недоречними доводи позивача викладені в апеляційній скарзі про відсутності у відповідача підстав для проведення вказаної перевірки.

При цьому, доводи апеляційної скарги щодо незаконності проведення 17 квітня 2019 року інспекційного відвідування згідно вимог Порядку №295, який постановою Шостого апеляційного адміністративного суду 14 травня 2019 року по справі №826/8917/17 визнано нечинним, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суд першої інстанції належним чином спростував їх, зазначивши, що відповідно до Акту ХС4075/1653/1303/АВ інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 проводилось 17 квітня 2019 року, а отже на час проведення перевірки та винесення постанови про накладення штрафу №ХС4075/1653/1303/АВ/П/ТД-ФС від 07 травня 2019 року постанова Кабінету Міністрів №295 набрала законної сили та була чинною.

Таким чином, відповідач при здійсненні перевірки діяв в межах вимог чинного законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, серед іншого:

у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час. установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац 2 частини 2 статті 265 КЗпП України);

порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - п`ятим частини 2 цієї статті - у розмірі мінімальної заробітної плати (абзац шостий частини другої статті 265 КЗпП України).

Частиною 4 статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На виконання даної норми Кабінет Міністрів України постановою від 17 липня 2003 року №509 затвердив Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок №509).

Відповідно до пункту 2 Порядку №509 штрафи можуть бути накладені на підставі:

- рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час установлений на підприємстві, в установі, організації;

- акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Згідно пункту 3 Порядку №509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд (пункт 4 Порядку №509).

Пунктом 6 Порядку №509 встановлено, що про розгляд справи Держпраці та її територіальні органи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в Держпраці чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду (пункт 7 Порядку №509).

Відповідно до пункту 8 Порядку №509 за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що позивач був належним чином повідомлений та приймав участь у розгляді справи про накладення штрафу, що підтверджується його особистим підписом в оскаржуваній постанові від 07 травня 2019 року.

Жодних порушень вказаних норм під час прийняття постанови судом апеляційної інстанції не встановлено.

При цьому, колегія суддів критично ставиться до доводів ФОП ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу правопорушення з посиланням на те, що 05 липня 2017 року між позивачем та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено цивільно-правові договори, з огляду на таке.

Статтею 6 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Частиною 1 ст. 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно частин 1,3 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні контракту. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована па встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1). Договір с одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони (частина 2). Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина 3).

Згідно з трудовим договором: працівник виконує роботу за трудовою угодою;

працівник приймається на роботу (посаду), як правило, включену до штатного розпису підприємства для виконання певної роботи (функції) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою;

висновок оформляється наказом роботодавця про прийняття працівника (за його заявою) на роботу;

працівник підпорядковується внутрішньому трудовому розпорядку; роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові зарплату і забезпечувати умови праці та соціальні гарантії необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

При виконанні робіт (наданні послуг) за цивільно-правовим договором: оплачується не процес праці, а його результат; результат визначається після закінчення роботи; результат оформляється актами здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг); оплата проводиться на підставі актів;

фізична особа, виконує роботи (надають послуги), не підкоряється правилам внутрішнього трудового розпорядку, сама організовує свою роботу і виконує її па свій ризик;

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Так, колегією суддів були досліджені наявні в матеріалах справи копії цивільно-правових договорів, та встановлено, що вони не містять інформацію про конкретно визначену роботу.

Окрім того, не містять інформацію, яку саме роботу виконували працівники та про її обсяг, й акти здавання-приймання виконаної роботи за 2018 рік та березень 2019 року, в них зазначено лише, що працівники виконувати роботи по виготовленню тротуарної плитки «якісно і в повному обсязі».

Тобто, вказані документи носять загальний характер, що підтверджує виконання вказаними особами не певної роботи, а процесу трудової діяльності протягом тривалого часу, з 2017 року.

Крім того, при дослідженні матеріалів справи колегією суддів встановлено, що цех по виробництву тротуарної плитки працює за графіком роботи з 9.00 до 16.00 год., обідня перерва з 12.00 до 13.00. вихідні дні: субота, неділя. Працівники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ознайомлені з правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно з Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, основним видом діяльності позивача згідно КВЕД 23.69 є «Виробництво інших виробів із бетону, гіпсу та цементу". Наймані працівники - відсутні.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 працюють постійно, їм визначено робоче місце, вони забезпечені всіма необхідними засобами, з ними проведено до початку роботи інструктаж з техніки безпеки.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договори, укладені ФОП ОСОБА_1 з вказаними фізичними особами, мають ознаки трудового договору.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 на підставі того, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при проведенні інспектування та прийнятті постанови про накладення штрафу № ХС4075/1653/1ЗОЗ/АВ/П/ТД-ФС від 07.05.2019 року, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

З урахуванням викладеного апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Також колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо скасування заходів забезпечення позову.

Так, як зазначено раніше ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року забезпечено адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 шляхом зупинення виконання вказаної постанови від 07 травня 2019 року до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Частинами 1, 6 ст.157 КАС України встановлено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідним скасувати вжиті ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року заходи забезпечення позову шляхом зупинення виконання постанови Головного управління Держпраці у Херсонській області №ХС4075/1653/1ЗОЗ/АВ/П/ТД-ФС від 07 травня 2019 року про накладення штрафу у розмірі 250 380,00 грн.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року - залишити без змін.

Скасувати вжиті ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року заходи забезпечення позову шляхом зупинення виконання постанови Головного управління Держпраці у Херсонській області №ХС4075/1653/1ЗОЗ/АВ/П/ТД-ФС від 07 травня 2019 року про накладення штрафу в розмірі 250 380,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст судового рішення складений 19.12.2019 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.