Справа № 743/2201/19
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/2201/19 Суддя першої інстанції: Сташків В.Б.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Чаку Є.В.,

за участю секретаря - Денисюк А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про продовження строку затримання,

ВСТАНОВИЛА:

Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (далі ВЧ НОМЕР_1 ДПС України) 25 листопада 2019 року звернулася до суду з позовом, у якому просила продовжити на шість місяців строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , який підлягає примусовому видворенню за межі території України, до 31 травня 2020 року.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2019 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовують тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що направляв до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України листи про сприяння ідентифікації відповідача, проте відповідь на час закінчення строку затримання не надходила. Також позивач просив суд врахувати, що у ОСОБА_1 відсутній оригінал паспорта, за яким його можливо видворити за межі України.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що позивач не довів наявності підстав, передбачених ч. 13 ст. 289 КАС України, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію. Також ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу заявив клопотання про здійснення апеляційного розгляду справи за його відсутності.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 3 ст. 268 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності представників сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 ДПС України задовольнити, рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2019 року було затримано громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України на строк шість місяців.

Чопський прикордонний загін Західного регіонального відділення ДПС України листом від 04 червня 2019 року № 21/655/1 звернувся до Департаменту консульської служби МЗС України щодо ідентифікації та документування свідоцтвом на повернення осіб, які були затримані без документів на території Великоберезанського району Закарпатської області за незаконний перетин державного кордону України в Словацьку Республіку та назвалися громадянами Бангладеш (у тому числі Фойзул Іслам).

Листом від 25 вересня 2019 року № 21/1134 Чопський прикордонний загін Західного регіонального відділення ДПС України звернувся до Департаменту консульської служби МЗС України, у якому просив доручити Посольству України в Польщі передати до Посольства Бангладеш в Польщі звернення та документи щодо ідентифікації та документування затриманих осіб, у тому числі Фойзул Іслам.

У зв`язку із закінченням 31 листопада 2019 року строку поміщення Фойзул Іслам до пункту тимчасового перебування іноземців та відсутністю відповідей, які б дозволили здійснити ідентифікацію особи, ВЧ НОМЕР_1 ДПС України звернулася до суду з адміністративним позовом про продовження строку затримання.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову ВЧ НОМЕР_1 ДПС України, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ідентифікований паспортом Народної Республіки Бангладеш, тобто наявний документ, що посвідчує його особу, відтак вжиття заходів відповідними органами з його ідентифікації не передбачено, що виключає продовження строку його затримання з метою ідентифікації.

Також суд першої інстанції зазначив, що оскільки рішення суду про примусове видворення за межі України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 не приймалось, то виключається продовження строку його затримання з метою забезпечення примусового видворення.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

У відповідності до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. До таких випадків належить, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, а також порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з абз. 1 ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відсутність у громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , законних підстав для перебування на території України встановлена рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2019 року у справі № 308/6176/19, яким відповідача було затримано з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені у ст. 289 КАС України.

Відповідно до ч.ч. 11, 13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Зазначена норма права містить дві альтернативні умови, кожна з яких може бути самостійною причиною неможливості ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити їх примусове видворення чи реадмісію.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання визнаний в Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України від 22 січня 2018 року № 38/77 (далі Інструкція).

Згідно з п. 1 розділу VІ Інструкції якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою, до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Як раніше зазначалося, Чопський прикордонний загін Західного регіонального відділення ДПС України (умовна назва ВЧ НОМЕР_1 ДПС України згідно з п. 12 Положення про орган охорони державного кордону Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 15 лютого 2005 року № 116) виконав всі умови, передбачені п. 1 розділу VІ Інструкції, з метою ідентифікації громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, на адресу Департаменту консульської служби МЗС України були направлені запит від 04 червня 2019 року № 21/655/1 та повторний запит від 25 вересня 2019 року № 21/1134 щодо ідентифікації та документування свідоцтвом на повернення ОСОБА_1 .

Зазначені листи були направлені саме до Департаменту консульської служби МЗС України, оскільки на території України відсутнє акредитоване дипломатичне представництво або консульська установа країни походження іноземця Народної Республіки Бангладеш. Такі дії позивача відповідають вимогам абз. 3 п. 1 розділу VІ Інструкції.

Разом з тим, провести ідентифікацію у межах строку, на який ОСОБА_1 було затримано рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2019 року, не вдалося із незалежних від позивача причин.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що Фойзул Іслам ідентифікований паспортом Народної Республіки Бангладеш, у зв`язку з чим підстави для продовження строку його затримання відсутні.

До матеріалів справи дійсно приєднана копія паспорта Народної Республіки Бангладеш на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 . Разом з тим, зазначений документ не засвідчений у встановленому законом порядку. У відзиві на адміністративний позов та відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що у нього наявна копія паспорта. Інформацію про наявність та місцезнаходження оригіналу паспорту ОСОБА_1 не повідомляє.

У свою чергу позивач в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що у відповідача відсутній оригінал паспорту.

Колегія суддів також враховує, що питання наявності у Фойзул Іслам документів, які забезпечують його ідентифікацію, досліджувалося також Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області під час вирішення питання про його затримання. Згідно з рішенням суду від 04 червня 2019 року у справі № 308/6176/19 документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у Фойзул Іслам відсутні.

Отже, оригінал паспорту Народної Республіки Бангладеш серії НОМЕР_2 у Фойзул Іслам відсутній.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» ідентифікація особи заходи, пов`язані із встановленням органами виконавчої влади особи заявника, який звернувся із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і не має документів, що посвідчують його особу, або такі документи фальшиві.

Отже, ідентифікація є заходом, який здійснюється у разі відсутності документів, що посвідчують особу.

За змістом ч. 1 ст. 289 КАС України затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України є заходом, що вживається за рішенням адміністративного суду, у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

Як раніше зазначалося, ОСОБА_1 був затриманий без документів за незаконний перетин державного кордону України.

Положення п.п. 9, 10 Інструкції передбачають, що приймання органами охорони державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон України іноземців для подальшого примусового видворення здійснюється після перевірки наявності дійсних документів на право перетинання державного кордону (паспортного документа або посвідчення особи на повернення).

Колегія суддів наголошує, що копія паспорту не є документом, що посвідчує особу ОСОБА_1 та дає право на перетинання державного кордону.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що ідентифікацію особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не було проведено.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає законною і обґрунтованою вимогу ВЧ НОМЕР_1 ДПС України про продовження строку затримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою його ідентифікації на строк, що еквівалентний 6 місяцям.

Згідно з протоколом про адміністративне затримання, копія якого приєднана до матеріалів справи, відповідач був затриманий 31 травня 2018 року о 12 год. 00 хв.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2019 року ОСОБА_1 був затриманий на шість місяців, тобто до 31 листопада 2019 року.

Відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 підлягає продовженню до 31 травня 2020 року, що дорівнює шести місяцям, обчисленим із дати закінчення строку затримання, визначеного рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2019 року та дванадцяти місяцям, обчисленим із дати затримання відповідача на підставі протоколу про адміністративне затримання від 31 травня 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить врахувати практику вирішення аналогічних справ Верховним Судом (постанова від 17 січня 2019 року у справі № 743/1240/17 та постанова від 27 вересня 2019 року у справі № 743/719/17) та Шостим апеляційним адміністративним судом.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дослідивши зазначені судові рішення Верховного Суду, колегія суддів встановила, що у них спір виник за інших фактичних обставин: у справі № 743/1240/17 вирішувалося питання про продовження строку затримання громадянина Республіки Конго, який прибув на територію України на законних підставах відповідно до паспорту та мав посвідку на тимчасове проживання в Україні; у справі № 743/719/17 вирішувалося питання про продовження строку затримання громадянина Республіки Узбекистан, особу якого ідентифіковано за паспортом (підставою для звернення до суду з адміністративним позовом стала відсутність коштів у громадянина Республіки Узбекистан на придбання авіаквитка).

Зазначені відмінності у фактичних обставинах справи виключають можливість врахування висновків Верховного Суду у справах № 743/1240/17 та № 743/719/17.

У свою чергу висновки суду апеляційної інстанції не є обов`язковими для врахування під час розгляду інших адміністративних справ.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 27 листопада 2019 року та є підставами для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, надав неналежну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 ДПС України задовольнити, рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 242, 289, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2019 року скасувати.

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Продовжити строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , на шість місяців до 31 травня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

Є.В. Чаку