Справа № 760/19251/17
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ключковича В.Ю.,

суддів Парінова А.Б.,

Беспалова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на окрему ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2019 року (суддя Коробенко С.В.) за заявою ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення Міністерства оборони України від 12.04.2019, прийнятого на виконання судового рішення від 27.06.2018, у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України та Івано-Франківського обласного військового комісаріату про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року позовні вимоги задоволено частково; визнано протиправним рішення Міністерства оборони України оформлене протоколом засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №91 від 01 вересня 2017 року в частині, якою ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок травми (контузії), захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»; зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок травми (контузії), захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»; в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційному порядку рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року не переглядалося та набрало законної сили 27 листопада 2018 року.

06.05.2019 позивач у порядку спеціальної процедури, що встановлена статтею 383 КАС України, звернувся із відповідною заявою про постановлення окремої ухвали, у якій просив:

- визнати протиправним рішення від 12.04.2019 про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних громадян, що оформлене пунктом п.2 протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 12.04.2019 №42.

- зобов`язати Міністерство оборони України вжити заходи щодо усунення порушень п. 9 ч. 1 ст. 129, ст. 129-1 Конституції України шляхом розгляду питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням II (другої) групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії відповідно до пп. «б» п. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

- зобов`язати Міністерство оборони України подати до Солом`янського районного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня набрання законної сили ухвали суду звіт про вжиті заходи щодо усунення встановлених порушень.

Обґрунтовуючи свої вимоги, заявник посилається на те, що Міністерством оборони України на виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27.06.2018 року прийнято рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних громадян, що оформлене пунктом 2 протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 12.04.2019 №42 без врахування висновків суду, що призвело до помилкового виконання рішення суду першої інстанції.

Окремою ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправним рішення про призначення і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних громадян, оформлене пунктом 2 протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 12.04.2019 №42 (затвердженого Міністром оборони України 16.04.2019); зобов`язано Міністерство оборони України вжити заходи щодо усунення порушень п. 9 ч. 1 ст. 129, ст. 129-1 Конституції України шляхом прийняття рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ (другої) групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії відповідно до пп. «б» п. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних громадян; направлено окрему ухвалу Міністерству оборони України для вжиття необхідних заходів щодо усунення порушень вимог чинного законодавства; зобов`язано про результати розгляду окремої ухвали та вжиті заходи письмово проінформувати Солом`янський районний суд міста Києва, не пізніше одного місяця після набрання ухвалою законної сили.

Не погоджуючись із вказаною окремою ухвалою, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати окрему ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 05.08.2019 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви у порядку ст. 383 КАС України.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що у резолютивній частині рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності II групи, яка настала внаслідок травми (контузії), захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», на виконання якого комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначення і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних громадян, що оформлене пунктом п.2 протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та. компенсаційних сум, від 12.04.2019 №42, у зв`язку з чим Міністерство оборони України вважає, що ним виконано рішення в повному обсязі.

Також, судом всупереч чинному законодавству було зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову у зв`язку з настанням II групи інвалідності з 01.01.2017, та не враховано, що позивач проходив строкову військову службу та на час первинного встановлення інвалідності 21.09.2009 діючим законодавством не передбачалось виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям строкової військової служби, якщо інвалідність настала понад 3-х місячний строк після звільнення з такої служби.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Тобто, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Конституційний Суд України у Рішенні від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого та прокурора зауважив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини).

У Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Згідно частини другої статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

За змістом частини першої статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (частина третя статті 129-1 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 383 КАС особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Як зазначалося вище, позивачем у вказаному порядку було подано заяву про визнання протиправним рішення відповідача, оформлене пунктом п.2 протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 12.04.2019 №42.

Так, як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року у даній справі, яке набрало законної сили, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 12.04.2019 прийнято рішення, яким призначено ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних громадян, що оформлене пунктом п.2 протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 12.04.2019 №42.

Підставою для прийняття такого рішення слугувало те, що 03.05.1988 позивача звільнено зі строкової військової служби, та 01.01.2017 встановлено йому ІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка МСЕК серії АВ №0779862 від 22.02.2017).

У світлі викладеного колегія суддів наголошує, що дійсно відповідно до довідки МСЕК серії АВ №0779862 від 22.02.2017 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності: травма, поранення (контузія), так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.52, т.1).

Відповідно до пп. 4 п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції на час встановлення інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції на час встановлення інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи (на підставі підпункту 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Суд першої інстанції при постановленні окремої ухвали дійшов висновку, що Міністерство оборони України не врахувало, що розмір одноразової грошової допомоги, а саме: 200-кратний прожитковий мінімум, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, вже був встановлений судовим рішенням у справі №760/19251/17, про здійснення контролю виконання якого просить позивач. Суд звернув увагу, що у резолютивній частині рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27.06.2018 зазначено про обов`язок Міноборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу.

Однак, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що у рішенні суду першої інстанції не міститься висновку щодо необхідності виплатити позивачу одноразову грошову допомогу саме у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

У рішенні Солом`янського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року лише процитовано, що: «пунктом 6 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності ІII групи, та 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи».

Також, у рішенні Солом`янського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року зазначено, що: «Що стосується вимоги Позивача про стягнення з Відповідачів суми одноразової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, то суд виходить з наступного. Підставою для виплати одноразової допомоги в разі інвалідності є відповідне рішення Міністерства оборони України, в той час як за відсутності такого рішення на момент вирішення справи вимоги про стягнення такої суми є необґрунтованими».

При цьому, колегія суддів зазначає, що мотивувальна частина рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року містить суперечливі положення норм матеріального права, оскільки суд першої інстанції в такому рішенні цитує і пп. 6 ч. п.2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якого «одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві».

При цьому, у рішенні Солом`янського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року встановлено, що позивач проходив саме строкову військову службу, а відтак, колегія суддів, з огляду на зазначене, вказує, що в даному випадку на позивача поширюються пп. 6 ч. п.2 ст. 16, п. 2 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та пп. 3 п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Таким чином, відповідно до п. 2 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум,встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Згідно пп. 3 п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві, у розмірі: Абзац перший підпункту 3 пункту 6 в редакції Постанови КМ № 335 від 18.05.2017 - застосовується з 1 січня 2017 року 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності II групи Абзац третій підпункту 3 пункту 6 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 335 від 18.05.2017 - застосовується з 1 січня 2017 року.

Колегія суддів наголошує, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок травми (контузії), захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», при цьому не зазначено в резолютивній частині конкретних пунктів та статей Закону і Порядку, які мав застосувати відповідач, і з мотивувальної частини таких не вбачається, а відтак, з огляду на наведені правові норми, і на те, що позивач проходив строкову військову службу, колегія суддів приходить висновку, що з оскаржуваного позивачем рішення комісії Міністерства оборони України не вбачається неврахування відповідачем зазначених висновків суду.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що Міністерство оборони України прийнявши рішення про призначення і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних громадян, що оформлене пунктом 2 протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 12.04.2019 №42 (затвердженого Міністром оборони України 16.04.2019), належним чином виконало рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року у даній справі, врахувавши висновки суду, що викладені у зазначеному судовому рішенні.

Відповідно до частини шостої статті 383 КАС за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про наявність підстав для задоволення заяви позивача, оскільки обставини протиправності рішень, дій чи бездіяльності відповідача з виконання рішення суду у даній справі не підтвердились.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .P>

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неповне з`ясування судом обставин справи, та невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні суду першої інстанції, обставинам справи призвели до помилкового вирішення даної справи, а тому окрему ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2019 року соід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку ст. 383 КАС України, відмовити.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 315, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Окрему ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення Міністерства оборони України від 12.04.2019, прийнятого на виконання судового рішення від 27.06.2018, у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді А.Б. Парінов

О.О. Беспалов