Справа № 817/1241/16
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2019 року

Київ

справа №817/1241/16

адміністративне провадження №К/9901/36339/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року (суддя Гломб Ю.О.)

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2017 року (судді: Жизневська А.В. (головуючий), Котік Т.С., Охрімчук І.Г.)

у справі № 817/1241/16

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Рівненській області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області

про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - ГУ ДФС у Рівненській області, контролюючий орган), в якому просила зобов`язати відповідача провести процедуру повернення безпідставно і помилково сплачених грошових коштів та повернути грошові кошти в сумі 9170,35 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що в добровільному порядку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в період із 12 червня 2014 року до 05 травня 2016 року не перебувала, тому не повинна була сплачувати єдиний внесок.

Рівненський окружний адміністративний суд постановою від 07 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2016 року, позов задовольнив: зобов`язав ГУ ДФС у Рівненській області скласти та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області висновок про повернення ОСОБА_1 сум нарахованого та сплаченого єдиного соціального внеску в розмірі 9170,35 грн.

Судові рішення мотивовані тим, що позивач відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є звільненим від сплати єдиного внеску. Разом із тим вказаним Законом не встановлено заборони щодо повернення коштів особам, які сплатили єдиний внесок, хоча й були звільнені від його сплати.

Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 . Зокрема, скаржник зазначив, що позивач реалізувала своє право добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки самостійно визначила для себе базу нарахування єдиного внеску та сплатила його на підставі поданої звітності. Відтак відсутні підстави для повернення помилково сплачених сум єдиного внеску.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 13 травня 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою контролюючого органу.

Позивач не скористалася своїм правом подати заперечення/відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.

12 березня 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суди попередніх інстанцій встановили, що позивач у період з 04 лютого 2000 року до 05 травня 2016 року здійснювала підприємницьку діяльність та перебувала на обліку в контролюючому органі як платник єдиного податку третьої групи.

Із 12 червня 2014 року ОСОБА_1 стала пенсіонером по інвалідності ІІ групи, але продовжувала помилково сплачувати впродовж періоду з 12 червня 2014 року до 05 травня 2016 року єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що в сумі склало 9170,35 грн, зокрема: за червень 2014 року - 422,65 грн, за III квартал 2014 року - 1267,95 грн, за ІV квартал 2014 року - 1267,95 грн, за І квартал 2015 року - 1267,95 грн, за II квартал 2015 року - 1267,95 грн, за III квартал 2015 року - 1267,95 грн, за ІV квартал 2015 року - 1267,95 грн, за І квартал 2016 року - 910,00 грн та 230,00 грн в якості доплати за І квартал 2016 року.

09 червня 2016 року позивач звернулася до ГУ ДФС у Рівненській області із заявою про повернення помилково сплачених коштів у сумі 9170,35 грн, яку відповідач своїм рішенням від 30 червня 2016 року № 143/14з/17-00-13-03-05 залишив без задоволення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин; далі - Закон №2464-VI).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, види пенсійних виплат, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин; далі - Закон № 1058-IV), статтею 1 якого визначено, що пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 9 Закону № 1058-IV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються пенсійні виплати, зокрема, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства).

Пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (статті 30 Закону № 1058-IV).

Частиною першою статті 10 Закону № 2464-VI визначено, що платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску є, зокрема, особи, які належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідок медико-соціальної експертної комісії від 13 червня 2014 року АВ№0307718 та від 01 липня 2016 року АВ№0695501 позивач з 12 червня 2014 року була інвалідом ІІ групи, а з 23 червня 2016 року є інвалідом І групи. Факт виплати їй пенсії по інвалідності підтверджується відповідними довідками Рівненського ОУ ПФУ в Рівненській області. Згідно з витягом з реєстру платників єдиного податку від 15 лютого 2016 року № 562 ОСОБА_1 з 01 січня 2012 року перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку третьої групи.

За таких обставин суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку, що в розумінні Закону № 1058-IV позивач є пенсіонером по інвалідності та має право на добровільну сплату єдиного внеску щодо себе.

За змістом частини третьої статті 10 Закону № 2464-VI особи, зазначені в частині першій цієї статті (платники, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску), подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Проте судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 заяву про добровільну сплату єдиного внеску до органу доходів і зборів не подавала, договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування з нею не укладався. Тобто позивач у добровільному порядку в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в період з 12 червня 2014 року до 05 травня 2016 року не перебувала, а тому обов`язок сплачувати єдиний внесок у неї був відсутній.

Відповідно до частини тринадцятої статті 9 Закону № 2464-VI суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів затверджений наказом Міністерством фінансів України 16 січня 2016 року № 6 (далі - Порядок № 6).

Згідно з пунктом 5 цього Порядку повернення коштів здійснюється у випадках: 1) надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на відповідний рахунок 3719; 2) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на невідповідний рахунок 3719; 3) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на рахунок з обліку доходів бюджету; 4) помилкової сплати податкових зобов`язань з податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій та пені, передбачених Податковим кодексом України, на рахунок 3719.

Пунктом 6 Порядку № 6 встановлено, що повернення коштів здійснюється на підставі заяви платника про таке повернення. У випадку, передбаченому підпунктом 3 пункту 5 цього Порядку, заява подається до органу доходів і зборів за місцем обліку помилково сплачених коштів у довільній формі із зазначенням суми та напряму повернення. Помилково сплачені суми у випадках, передбачених підпунктами 3 та 4 пункту 5 цього Порядку, підлягають поверненню з урахуванням положень статті 43 Податкового кодексу України та пункту 12 статті 9 Закону № 2464-VI.

За положеннями пункту 7 Порядку № 6 у разі надходження заяви про повернення коштів підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, у строк не більше ніж десять робочих днів з дати реєстрації заяви проводить перевірку наданої платником інформації.

Заява залишається без задоволення у таких випадках: невідповідність заяви формі, визначеній у додатку 1 до цього Порядку; недостовірність викладеної у заяві платника інформації; подання заяви не за місцем обліку надміру та/або помилково сплачених сум єдиного внеску; наявність у платника заборгованості зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій.

У разі відмови в задоволенні заяви про повернення коштів платнику єдиного внеску підрозділом органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, надається повідомлення за підписом посадової особи із зазначенням причин відмови.

Підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення обліку платежів та складання звітності, у строк не більше ніж три робочих дні з дня отримання заяви з відміткою про підтвердження повернення коштів, на підставі даних інформаційної системи готує висновок за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку та два примірники реєстру висновків про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку.

На підставі висновку та у строк не пізніше ніж три робочих дні з дня його реєстрації підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку, нижчого рівня оформлює розрахунковий документ на повернення коштів з рахунку 3719, на який їх було сплачено, та направляє його відповідному управлінню (відділенню) Державної казначейської служби України у районі, районі у місті, місті обласного, республіканського значення (пункт 8 Порядку № 6).

Зі змісту рішення ГУ ДФС у Рівненській області від 30 червня 2016 року № 143/14з/17-00-13-03-05 вбачається, що підставою для відмови у поверненні коштів зі сплати єдиного внеску стали відомості в реєстрі застрахованих осіб, які могли бути використані для обчислення та призначення ОСОБА_1 страхових виплат. На думку контролюючого органу, позивач втратила право на повернення сплаченого єдиного внеску як особа, яка самостійно заповнювала та подавала звітність про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску.

Колегія суддів погоджується з судами першої та апеляційної інстанцій, що зазначені у вказаному рішенні причини відмови в поверненні коштів є безпідставними, оскільки позивач відповідно до частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI є звільненою від сплати за себе єдиного внеску. Водночас у Законі № 2464-VI не передбачено заборони щодо повернення таких коштів особам, що сплатили єдиний внесок за себе, хоча й були звільненні від його сплати.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильності доводів судів попередніх інстанцій, якими мотивовані судові рішення, та не дають підстав вважати висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2016 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова