Справа № 240/10094/19
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/10094/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко О.В.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

19 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування пункту протоколу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
в серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності II групи, внаслідок поранення, отриманого під час виконання обов`язків військової служби.

Також, позивач просив визнати протиправним і скасувати пункт 32 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №69 від 31.05.2019 та зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності II групи, внаслідок поранення, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25.10.2019 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та надав неповну оцінку доказам наявним в матеріалах справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , з 9 листопада 1973 року був призваний на військову службу та 1 листопада 1975 року звільнений з військової служби, відповідно до наказу №305, а також позивач проходив військову службу у строк з 14.08.1978 до 25.10.1983, що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_1 , який міститься в матеріалах справи (а.с.12).

З висновку спеціаліста у галузі судовомедичної експертизи №2701/ж від 15.11.2016, у 1974 році (зі слів позивача) під час бойових дій в Єгипті отримав осколкові поранення голови, обох рук та правої ноги (а.с.19).

Відповідно до витягу Центральної військово-лікарської комісії МО України, поранення (контузія) та захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні країнах, де велись бойові дії (а.с.17).

Згідно довідки Житомирської обласної МСЕК №2 серія 12 ААБ №901354 від 28.12.2016 за результатами первинного огляду з 22.12.2016 позивачу встановлено третю групу інвалідності, внаслідок поранення/контузія, та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с.4).

Позивач вважає, що має право на призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності, тому звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про призначення такої виплати та копіями підтверджуючих документів.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 №2171 від 11.02.2019 позивачу повернуто документи на доопрацювання та повідомлено про необхідність додати до поданого комплекту документів витяг з наказу командира військової частини про виключення заявника зі списків військової частини, з посиланням на вимоги наказу Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014.

Позивач, вважаючи протиправними дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо повернення документів на доопрацювання, 04.03.2019 повторно подав заяву про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, при цьому вказавши, що наказом Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014, який визначає перелік документів, які подаються для отримання компенсаційних виплат не передбачено подання витягу із наказу командира військової частини про виключення заявника зі списків особового складу частини. Позивачем до заяви додано копії: довідки Житомирської обласної МСЕК серія 12 ААБ №901354; витяг із протоколу ЦВЛК №4819, висновку судово-медичної експертизи №2701/ж, послужного списку; військового квитка НОМЕР_1 ; паспорту; ідентифікаційного коду довіреності.

У зв`язку із наполяганням позивача на прийняті поданої заяви разом із додатками, Житомирським обласним військовим комісаріатом прийнято такі документи та надіслано на опрацювання Департаменту фінансів Міністерства оброни України. Командування Житомирського обласного військового комісаріату вважало, що станом на 17.11.2016 ОСОБА_1 не мав права на отримання зазначеної допомоги у розмірі 200 кратному прожитковому мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв`язку із відсутністю довідки про обставини отримання травми (а.с.23).

Надалі, пунктом 32 рішення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі - комісія МОУ) від 31.05.2019 року №69 позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку із відсутністю документів, які свідчать про обставини поранення.

На думку позивача, рішенням Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги порушено його право на соціальний захист та отримання належної одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому з 22.12.2016 при первинному огляді інвалідності 2 групи, пов`язаної із пораненням/контузією, та захворюванням, які виникли у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби, при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що як видно із копії витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №69 від 31.05.2019, правовою підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу є відсутність документу, який свідчить про причин та обставини поранення, який передбачено п.11 Порядку №975.

Позивач разом із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги подав до Житомирського обласного військового комісаріату копії: довідки Житомирської обласної МСЕК серія 12 ААБ №901354; витяг із протоколу ЦВЛК №4819, висновку судово-медичної експертизи №2701/ж, послужного списку; військового квитка НОМЕР_1 ; паспорту; ідентифікаційного коду довіреності. В свою чергу, вони не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що поранення не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 2701/Ж від 15.11.2016, вказує лише на характер і давність тілесних ушкоджень, які ймовірно могли утворитися внаслідок вогнепальних (осколкових) поранень, отриманих, зі слів ОСОБА_1 , у 1974 року під час бойових дій в Єгипті.

Разом з тим, протокол засідання Центральної військово-лікарської комісії Міноборони від 23.11.2016 №4819, яким визнано, що поранення (контузію) та захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, був постановлений на підставі висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 2701/Ж від 15.11.2016, у якому відомості про обставини поранення, встановлені зі слів позивача.

Враховуючи вказане суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_1 при зверненні до уповноваженого органу щодо призначення йому одноразової грошової допомоги не додав документ, який свідчить про причини та обставини поранення. При цьому рішення Центральної військово-лікарської комісії від 23.11.2016 № 4819, викладене у формі протоколу, не є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання позивача.

Тобто, відсутність документів, які визначені п.11 Порядку №975, виключає можливість прийняття рішення комісією Міністерства оборони України. А тому, підстави для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності, внаслідок поранення/контузії, та захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, при перебуванні в країнах, де велися бойові дії у відповідача відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу".

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у статті 1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.41 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.

Згідно з п.4 ч.2 ст.16 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Разом з тим, відповідно до ст.16-4 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Згідно з ч.9 ст.16-3 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» затвердив Порядок № 975.

У відповідності до п.11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Аналіз зазначених норм права діє підстави для висновку, що законодавець делегував Уряду повноваження визначати порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16-2 Закону № 2011-XII.

Подання зазначених у п.11 Порядку № 975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у ст.16-4 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.

Разом з тим, Порядок № 975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

Водночас, подання до Міноборони відповідного рішення військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у пункті 11 Порядку № 975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

З урахуванням позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №729/426/17 та від 26.06.2018 у справі №750/3766/17 суд першої інстанції приходить до висновку, що рішення військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, викладене у формі протоколу від 14.10.2013 №541 засвідчує відсутність в діях позивача протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання. У свою чергу, саме відповідач у цій справі, як уповноважений суб`єкт владних повноважень, зокрема, використовуючи архівні матеріали, зобов`язаний був довести протилежне, а саме, те, що позивач отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) при вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення або у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинив собі тілесні ушкодження.

Однак, згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 822/220/18, документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. Неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міноборони обов`язку щодо їх витребовування.

В зазначеній справі, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що надані позивачем документи, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: акт судово-медичного дослідження та протокол засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону, не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Відтак, у контексті спірних правовідносин та обставин цієї справи, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правомірно зазначив, що висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 2701/Ж від 15.11.2016, вказує лише на характер і давність тілесних ушкоджень, які ймовірно могли утворитися внаслідок вогнепальних (осколкових) поранень, отриманих, зі слів ОСОБА_1 , у 1974 року під час бойових дій в Єгипті..

Водночас, як свідчить зміст витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міноборони від 23.11.2016 №4819, постановлений на підставі висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 2701/Ж від 15.11.2016, у якому відомості про обставини поранення, встановлені зі слів позивача.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не додав документ, який свідчить про причини та обставини поранення, а рішення Центральної військово-лікарської комісії Міноборони, викладене у формі протоколу від 23.11.2016 №4819, не є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання позивача.

Також, правомірним є твердження відповідача викладене в протоколі Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою грошової допомоги та компенсаційних сум №69 від 31.05.2019, яким відмовлено в призначенні громадянину ОСОБА_1 , якого 25.10.1983 звільнено з військової служби, одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії (довідка МСЕК серія 12ААА № 901354 від 22.12.2016), оскільки заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення, який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, з чим погодився і суд першої інстанції.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 17.10.2019 в справі №735/372/17 та постанові від 04.10.2019 справа №623/1016/17.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Разом з тим, у відповідності до вимог ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо відмови у задоволенні позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Ватаманюк Р.В. Полотнянко Ю.П.