Справа № 360/4550/19
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року справа №360/4550/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сухарька М.Г.,

суддів Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року в справі № 360/4550/19 (головуючий І інстанції Тихонов І.В., повний текст судового рішення складено та підписано 04 листопада 2019 року в м. Сєвєродонецьк) за позовом Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» до Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Лисичанськтепломережа» (далі позивач, підприємство) звернулось до суду з позовом до Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі відповідач, відділ ДВС), в якому з просило визнати протиправною та скасувати постанову від 17.09.2019 ВП № 60089236, винесену відповідачем, про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з КП «Лисичанськтепломережа» виконавчого збору в розмірі 75589,10 грн.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Лисичанського управління юстиції від 18.04.2011 відкрито виконавче провадження № 260479550 про примусове виконання наказу Господарського суду Луганської області № 16/133 про стягнення з КП «Лисичанськтепломережа» на користь ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» залишку боргу за спожиту електричну енергію у сумі 690523,16 грн, інфляційних нарахувань у сумі 2305,45 грн, 3% річних у сумі 1572,83 грн, пені в сумі 52220,76 грн, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236,00 грн, державного мита в сумі 9032,84 грн, витрат на сплату судового збору в сумі 182961,29 грн, загалом 755891,04 грн.

Головним державним виконавцем відділу ДВС 25.04.2011 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 75589,10 грн.

Постановою головного державного виконавця відділу ДФС 17.09.2019 (далі - головний державний виконавець) ВП № 60089236 відкрито виконавче провадження про стягнення з КП «Лисичанськтепломережа» витрат виконавчого збору у розмірі 75589,10 грн.

Позивач зазначає, що ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» подало заяву про повернення виконавчого документу відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». На момент повернення судового наказу уся заборгованість сплачена підприємством самостійно 05.12.2012, про що листом від 20.08.2013 № 1646 повідомлено відповідача.

На думку позивача, оскільки фактичного стягнення державним виконавцем з боржника на користь стягувача присуджених за наказом сум не відбулось, з огляду на положення ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», правові підстави для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.09.2019 ВП № 60089236 відсутні (а.с. 4-7).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову, оскільки наказ Господарського суду Луганської області № 16/133 КП «Лисичанськтепломережа» фактично виконало самостійно, тобто відділом ДВС не вчинялись виконавчі дії. Окрім цього, апелянт звертає увагу суду, що оскаржувану постанову винесено із порушенням встановленого Законом України «Про виконавче провадження» строку пред`явлення документу до виконання (а.с. 66-67).

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а постанову суду залишити без змін з таких підстав.

Постановою державного виконавця від 18 квітня 2011 року відкрито виконавче провадження № 26049550 з примусового виконання наказу № 16/133, виданого 31 січня 2011 року Господарським судом Луганської області про стягнення з КП «Лисичанськтепломережа» на користь ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» борг у сумі 690523,16 грн, інфляційних нарахувань 2305,45 грн, 3% річних 1572,83 грн, пені 52220,76 грн, державного мита 9032,84 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 236,00 грн, встановлено строк для добровільного виконання, попереджено, що виконання у примусовому порядку здійснюватиметься зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій (а.с. 39).

Державним виконавцем 25 квітня 2011 року у ВП № 26049550 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 75589,10 грн (а.с. 41).

За заявою стягувача про повернення виконавчого документа державним виконавцем 26 липня 2019 року винесено постанову ВП № 26049550 про повернення виконавчого документа стягувачу. Також відповідно до цієї постанови виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій виведені в окреме виконавче провадження (а.с. 44).

Постановою державного виконавця від 17 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження № 60089236 з примусового виконання постанови № 26049550, виданої 25 квітня 2011 року Лисичанським МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області, про стягнення з КП «Лисичанськтепломережа» виконавчого збору в розмірі 75589,10 грн (а.с. 46-47).

Вважаючи, що вказана постанова прийнята із порушенням норм чинного законодавства, КП «Лисичанськтепломережа» звернулось до суду з цим позовом.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За змістом частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Станом на момент виникнення правовідносин з виконання наказу Господарського суду Луганської області № 16/133 умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентувались Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі Закон № 606-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 Закону № 606-XIV).

За приписами ч. 2 ст. 25 Закону № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Положеннями ч. 1 ст. 28 Закону № 606-XIV встановлено, що в разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону № 1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (ч. 2 ст. 15 Закону № 1404-VIII).

За приписами ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Положеннями ч. 1 ст. 19 Закону № 1404-VIII регламентовано, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою ст. 27 Закону № 1404-VIII регламентовано, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

У свою чергу, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Таким чином, на підставі вимог Закону № 1404-VIII постанова державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору є рішенням, що підлягає примусовому виконанню.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі Інструкція).

Відповідно до п. 8 розділу ІІІ Інструкції стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному ст. 27 Закону № 1404-VIII.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Аналіз зазначених норм у сукупності надає підстави для висновків, що після зміни правового регулювання відповідно до Закону № 1404-VIII стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення без винесення відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто. При цьому, виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 25 липня 2019 року в справі № 803/1461/17.

Матеріалами справи підтверджено, що оскаржувана позивачем постанова від 17.09.2019 про відкриття виконавчого провадження № 60089236 винесена на підставі постанови головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Лисичанського управління юстиції відкрито виконавче провадження від 25.04.2011 № 260479550 про стягнення з КП «Лисичанськтепломережа» на користь держави виконавчого збору в сумі 75589,10 грн (а.с. 8).

Таким чином, суд апеляційної інстанції спростовує доводи товариства, що через повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII постанова про виконання постанови про стягнення виконавчого збору є протиправною та підлягає скасуванню.

Розглянувши доводи апелянта щодо недотримання відповідачем строків пред`явлення до виконання постанови, на підставі якої винесено оскаржувану постанову, суд дійшов наступних висновків.

Як вже було зазначено, виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч. 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII).

У відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Частиною четвертою ст. 12 Закону № № 1404-VIII регламентовано, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (ч. 5 ст. 12 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно зі ст. 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі Інструкція).

Відповідно до п. 8 розділу ІІІ Інструкції стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному ст. 27 Закону № 1404-VIII.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

В межах спірних правовідносин виконавчим документом є постанова Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ВП № 260479550 про стягнення з КП «Лисичанськтепломережа» на користь держави виконавчого збору в сумі 75589,10 грн, яка перебувала на виконанні відповідача та винесена 25.04.2011.

Водночас, згідно із п. 1 ч. 4 ст. 12 Закону № 1404-VIII строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Постанова про стягнення виконавчого збору перебувала на виконанні відділу ДВС в межах виконавчого провадження № 260479550 від 18.04.2011 та в подальшому виконавче провадження було завершено з підстав повернення виконавчого документу стягувачу згідно з п. 1 ч. 1 с. 37 Закону № 1404-VIII, а постанова про стягнення виконавчого збору виділена в окреме провадження для подальшого виконання.

Отже, постанова про відкриття виконавчого провадження від 17.09.2019 ВП № 60089236 щодо стягнення з позивача виконавчого збору винесена у відповідності до вимог Закону № 1404-VIII за наслідками завершення виконавчого провадження зі стягнення заборгованості в межах виконавчого провадження від 25.04.2011 № 260479550, тому строки пред`явлення цього виконавчого документа до виконання не є пропущеними.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02.10.2019 в справі № 821/1109/17, отже доводи апелянта з цього приводу підлягають спростуванню.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції погоджує викладений в оскаржуваному судовому рішенні висновок, що постанова від 17.09.2019 ВП № 60089236 про стягнення з КП «Лисичанськтепломережа» на користь держави виконавчого збору в розмірі 75589,10 грн прийнята головним державним виконавцем відділу ДВС у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження», підстави для її скасування відсутні.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 139, 291, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року в справі № 360/4550/19 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року в справі № 360/4550/19 залишити без змін.

Повний текст судового рішення складено та підписано 18 грудня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук