Справа № 200/7594/19-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року справа № 200/7594/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання - Харечко О.П., за участю представника відповідача 2 Михайлішиної С.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року (повний текст складено 16 вересня 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/7594/19-а (суддя в 1 інстанції - Буряк І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач 1), в якому просив: визнати протиправною відповідь Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, яка оформлена листом від 08.04.2019 року № 3875/34-2/03 в частині того, що пенсія позивачу призначена та виплачується вірно з 26 грудня 2017 року; визнати протиправним призначення ОСОБА_1 пенсії з 26 грудня 2017 року у розмірі 6087,98 грн.; зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити розрахунок розміру щомісячної пенсії позивача з урахуванням абзацу першого пункту 4-4 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застосувавши величину оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%, починаючи з 26 грудня 2017 року (арк.справи 3-8).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідачем 1 всупереч вимог чинного законодавства неправильно визначено коефіцієнт стажу та внаслідок помилки, яку допущено Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду Донецької області позивач недотримує пенсійні виплати. Вважаючи, що відповідач порушив право на мирне володіння своїм майном, оскільки має право на щомісячне отримання пенсії у розмірі 8 169,84 грн., в той час як відповідачем виплачується пенсія у розмірі 6 087,98 грн. позивач звернувся із даним позовом за захистом порушеного права.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року в якості другого відповідача у справі залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач 2) (арк.справи 36-37).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року у справі № 200/7594/19-а позовні вимоги було задоволено, внаслідок чого: визнано протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо застосування величини оцінки страхового стажу в розмірі 1%, при перерахунку з 01.02.2018 року раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1,35%, з урахуванням раніше виплачених сум на підставі заяви позивача від 08.12.2017 року про перехід на пенсію за Законом України № 1058-ІV від 09.03.2003 (арк.справи 100-103).

Не погодившись з таким рішенням, відповідач 2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (арк.справи 114-117).

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що до 31.01.2018 року позивач перебував на обліку в головному управлінні, як отримувач пенсії по інвалідності, яка призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб та деяких інших категорій громадян» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі Закон №2262-ХІІ). 08.12.2017 позивач звернувся до управління із заявою про припинення виплати пенсії по інвалідності у зв`язку з переходом на інший вид пенсії, а саме для отримання пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV, вказана заява отримана управлінням 26.12.2017. З 01.02.2018 року знятий з обліку по причині переходу на пенсію за іншим законом. У подальшому позивач знов звернувся із заявою від 04.01.2019 року про призначення пенсії по інвалідності згідно Закону № 2262-ХІІ. 22.02.2019 звернувся із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно Закону № 2262-ХІІ. Статтею 48 вказаного закону встановлено, що заява про призначення пенсії згідно з цим законом подається до територіального управління Пенсійного фонду України. Статтею 8 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим законом та членам їх сімей, які мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія зі їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону № 1058-ІV, призначається одна пенсія за її вибором. Тобто враховуючи вищевикладене, не є можливим отримання пенсійних виплат за Законом № 2262-ХІІ та Законом № 1058-ІV одночасно.

В судовому засіданні представник відповідача 2 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача 2, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

З 08.03.2002 позивач отримував пенсію за вислугою років та перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області

З 29.07.2011 по 28.12.2017 позивач отримував пенсію по інвалідності призначену згідно Закону № 2262-ХІІ.

08.12.2017 позивач звернувся до відповідача 2 із заявою про припинення виплати пенсії по інвалідності у зв`язку з переходом на інший вид пенсії, а саме для отримання пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV, пенсія переведена до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

З 01.02.2018 перебував на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області як отримувач пенсії за віком, призначеної згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV, із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу - 1%.

За заявою позивача від 22.02.2019 року, останньому призначено пенсію за вислугу років згідно Закону № 2262-ХІІ з 22.02.2019.

Листом від 08.04.2019 № 9875/34-2/03 відповідач 1 повідомив, про розмір коефіцієнту стажу - 0,48167, при цьому зазначив, що при перевірці матеріалів справи помилок не виявлено, пенсія виплачується вірно, відповідно до діючого законодавства України.

Не погоджуючись з такими діями відповідача 1, в частині не проведення перерахунку та виплати пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1,35%, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.03.2003, який набрав чинності 01.01.2004 (далі - Закон України № 1058-ІV від 09.03.2003) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

В ч. 3 ст. 45 цього Закону зазначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З системного аналізу вказаних норм права колегією суддів встановлено, що при переведенні з одного виду пенсії на інший особам враховується заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), як при первісному призначенні пенсії, а за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Як встановлено матеріалами справи позивача переведено із пенсії за вислугою років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», шляхом застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в України, з якої сплачено страхові внески, та яка враховується для обчислення пенсій за 2014-2016 роки в сумі 3764,40 гривень, із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав».

Частиною першою статті 5 КАС України визначені конкретні способи судового захисту.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

В рамках адміністративного судочинства: дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм; бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України; рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд першої інстанції на підставі частини другої статті 9 КАС України правильно вийшов за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 10 ч. 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З урахуванням факту перебування позивача на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, порушення прав позивача допущено Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області (відповідач 1), у якому позивач на час звернення до суду не знаходився на обліку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій відповідача 1 стосовно застосування величини оцінки страхового стажу в розмірі 1% при призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та зобов`язання відповідача 2 здійснити перерахунок пенсії із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1,35% на підставі заяви позивача від 08.12.2017 року про перехід на пенсію за Законом України № 1058-ІV від 09.03.2003.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року у справі № 200/7594/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року у справі № 200/7594/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць