Справа № 826/4651/17
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4651/17 Головуючий у 1 інстанції: Огурцов О.П.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Епель О.В. Карпушової О.В. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації, Державної установи "Райківська виправна колонія (№ 73)", третя особа - ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації, Державної установи "Райківська виправна колонія (№ 73)", третя особа - ОСОБА_2 , в якому просив:

- визнати протиправним висновок службового розслідування за фактами виявлених порушень під час перевірки Міністерством юстиції України державної установи «Райківська виправна колонія (№73)» від 23.02.2017 р., затверджений 23.02.2017 р. начальником Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції Менчиц Сергієм Євгеновичем.

- визнати протиправним подання начальника Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції Менчиц Сергія Євгеновича від 24 лютого 2017 р. № 11-756 про звільнення ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 28.02.2017 р. № 870/к «Про звільнення ОСОБА_1 » зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з посади начальника державної установи «Райківська виправна колонія (№73)»;

- поновити полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 на службі в Державній кримінально-виконавчій службі України на посаді начальника державної установи «Райківська виправна колонія (№73)» з 01 березня 2017 року;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління з питань виконання покарань та пробації нарахувати та виплатити полковнику внутрішньої служби ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 01 березня 2017 року по день поновлення на посаді, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 516, 39 грн. за кожен день;

- стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 коп.;

- стягнути з Центрального міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 коп.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що всупереч ч. 5 ст. 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України», ст. 19 Закону України «Про національну поліцію», ст.ст. 2, 12, 14, 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів в ДКВС України на позивача ОСОБА_1 не накладалось, у зв`язку із чим, його звільненно зі служби, на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», є незаконним.

20 листопада 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Міністерства юстиції України надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

25 листопада 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення судової практики до матеріалів справи.

13 грудня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив щодо апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як встановлено судом першої інстанції, наказом Державної пенітенціарної служби України від 28 жовтня 2015 р. № 195/ОС-15 призначено підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 (М-924897) начальником Райківської виправної колонії управління ДПтС України в Житомирській області.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 23 січня 2017 р. № 209/к "Щодо ОСОБА_1 ", у зв`язку з перейменуванням державної установи "Райківська виправна колонія управління Державної пенітенціарної служби України Житомирської області (№73)" у державну установу "Райківська виправна колонія (№73)", відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 15 грудня 2016 р. № 3679/52/5 наказано вважати полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 таким, що з 23 січня 2017 р. обіймає посаду начальника державної установи "Райківська виправна колонія (№73)".

Генеральною прокуратурою України, у зв`язку з встановленням за результатами проведення в порядку контролю перевірки діяльності Райківської виправної колонії № 73 у Житомирській області низки порушень вимог кримінально - виконавчого законодавства щодо режиму, охорони праці, матеріально - побутового та медико - санітарного забезпечення, застосування заохочувальних норм закону тощо видано Міністру юстиції України Петренку П.Д. вказівку про усунення порушення вимог кримінально - виконавчого законодавства від 19 грудня 2016 р. № 16/2-104вих-16, в якій викладено вимогу негайно усунути виявлені порушення законодавства, вжити дієвих заходів щодо недопущення їх у подальшому та вирішити питання про відповідальність осіб з вини яких допущено порушення, та про перебування на займаній посаді начальника виправної установи ОСОБА_1 .

Наказом Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації від 10 лютого 2017 р. № 32/ОД-17 зі змінами внесеними наказом від 20 лютого 2017 р. № 41/ОД-17, з огляду на надходження вказівки Департаменту ресурсного забезпечення Державної кримінально-виконавчої служби України Міністерства юстиції України від 01 лютого 2017 р. №158/27.2/32-17 стосовно комплексного інспектування державних установ «Райківська виправна колонія (№73)», «Київський слідчий ізолятор» за результатами якого були виявлені чисельні порушення кримінально-виконавчого законодавства та актів Міністерства юстиції України та з метою проведення службового розслідування фактів виявлених порушень та вжиття заходів щодо усунення порушень вимог діючого законодавства в діяльності Державних установ «Райківська виправна колонія (№73)», «Київський слідчий ізолятор» наказано створити Комісію з проведення службового розслідування за фактами виявлених порушень під час перевірки Міністерством юстиції України Державної установи «Райківська виправна колонія (№73)».

За результатами проведеного службового розслідування, за відомостями викладеними в доповідних записках працівників Міністерства юстиції України, за результатами комплексного інспектування Державної установи «Райківська виправна колонія (№73)» складено висновок службового розслідування за фактами виявлених порушень під час перевірки Міністерством юстиції України державної установи «Райківська виправна колонія (№73)» затверджений начальником Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальної покарань та пробації Міністерства юстиції України 23.02.2017 р.

В пункті 3 розділу "Пропозиції" вказаного висновку службового розслідування зазначено наступне: "3. За суттєві прорахунки в службовій діяльності, незадовільну організацію та відсутність контролю за роботою структурних підрозділів установи, невжиття своєчасних заходів щодо усунення недоліків, які мають системний характер, за всіма напрямками діяльності установи, а також, враховуючи, що на начальника установи полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 раніше накладене дисциплінарне стягнення правами начальника управління ДПтС України в Житомирській області наказ від 14 вересня 2016 р. №222 о/с його попереджено про неповну посадову відповідність, підготувати подання до 24 лютого 2017 року до Державного секретаря Міністерства юстиції України щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника державної станови «Райківська виправна колонія №73)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 , а саме: звільнення з займаної посади."

Начальником Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації внесено подання від 24 лютого 2017 р. № 11-756 про звільнення з посади начальника державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 Державному секретарю Міністерства юстиції України, в якому зазначено наступне: "Відповідно до абзацу 9 пункту 10 Положення про Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16 лютого 2017 р. № 434/5, вношу подання про звільнення полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 , з посади начальника державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)» ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, українець, за порушення виявлені під час проведення службового розслідування за фактами виявлених порушень під час перевірки Міністерством юстиції України державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)».

За результатами службового розслідування встановлено, що полковник внутрішньої служби ОСОБА_1 , начальник державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)» допустив суттєві недоліки в службовій діяльності, як наслідок, незадовільна організація та відсутність контролю за роботою структурних підрозділів установи, невжиття своєчасних заходів щодо усунення недоліків, які мають системний характер, за всіма напрямками діяльності, що призвели до надзвичайних подій.

Факти порушень законодавства викладені у Висновку службового розслідування за фактами виявлених порушень під час перевірки Міністерством юстиції державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)» від 23 лютого 2017р.

Враховуючи зазначене, полковник внутрішньої служби ОСОБА_1 , подається до звільнення з посади начальника державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)»."

28 лютого 2017 р. Міністерством юстиції України, відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», підпункту 12 пункту 122 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 р. № 228, пункту 10 Положення про Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16 лютого 2017 р. № 434/5, Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 березня 2015 р. № 356/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 березня 2015 р. за №295/26740, пункту 7 Положення про державну установу «Райківська виправна колонія (№73)», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 2016 р. № 3679/52/5 видано наказ № 870/к "Про звільнення ОСОБА_1 ", яким наказано звільнити полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 01.03.2017 р. зі служби в Державній кримінально - виконавчій службі України з посади начальника державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)», у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Позивач не погоджуючись з висновком службового розслідування за фактами виявлених порушень під час перевірки Міністерством юстиції України державної установи «Райківська виправна колонія (№73)», поданням від 24 лютого 2017 р. № 11-756 та наказом від 28 лютого 2017 р. № 870/к, звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закон України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23.06.2005 р. № 2713-IV.

Відповідно до ст. 4 вказаного Закону, діяльність Державної кримінально-виконавчої служби України проводиться на основі дотримання прав і свобод людини та громадянина. Персонал Державної кримінально-виконавчої служби України зобов`язаний поважати гідність людини, виявляти до неї гуманне ставлення.

Згідно частини першої статті 6 Закону № 2713-IV, Державна кримінально-виконавча служба України, відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Частиною четвертою статті 6 вказаного Закону встановлено, що структура, штати територіальних органів управління, підрозділів кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я та положення про них затверджуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 13 Закону встановлено, що порядок призначення і звільнення з посад, права, обов`язки та умови служби працівників підприємств установ виконання покарань, які мають спеціальні звання рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, визначаються відповідно до законодавства.

В силу частини першої статті 14 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).

Згідно ч. 5 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.ч. 1,2 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

В силу пункту 6 частини першої статті частиною другою статті 77 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного, відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

Згідно ст. 1 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 р. № 3460-IV, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Стаття 2 вказаного Закону визначає, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно частини першої статті 5 Закону № 3460-IV, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 12 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно з частинами третьою та сьомою статті 13 вказаного Закону, начальник, який не наділений правом накладання дисциплінарних стягнень, має право порушити перед старшим прямим начальником клопотання про притягнення особи рядового або начальницького складу до дисциплінарної відповідальності. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

Статтею 14 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" встановлено, що з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами проведеного службового розслідування за відомостями викладеними в доповідних записках працівників Міністерства юстиції України за результатами комплексного інспектування Державної установи «Райківська виправна колонія (№73)» складено висновок службового розслідування за фактами виявлених порушень під час перевірки Міністерством юстиції України державної установи «Райківська виправна колонія (№73)», затверджений начальником Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальної покарань та пробації Міністерства юстиції України 23.02.2017 р.

В пункті 3 розділу "Пропозиції" вказаного висновку службового розслідування зазначено наступне: "3. За суттєві прорахунки в службовій діяльності, незадовільну організацію та відсутність контролю за роботою структурних підрозділів установи, невжиття своєчасних заходів щодо усунення недоліків, які мають системний характер, за всіма напрямками діяльності установи, а також, враховуючи, що на начальника установи полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 раніше накладене дисциплінарне стягнення правами начальника управління ДПтС України в Житомирській області наказ від 14.09.2016 р. №222 о/с його попереджено про неповну посадову відповідність, підготувати подання до 24.02.2017 року до Державного секретаря Міністерства юстиції України щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника державної станови «Райківська виправна колонія №73)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 , а саме: звільнення з займаної посади."

Як зазначалося, начальником Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації внесено подання від 24.02.2017 р. № 11-756 про звільнення з посади начальника державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 Державному секретарю Міністерства юстиції України, в якому зазначено наступне: "Відповідно до абзацу 9 пункту 10 Положення про Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16.02.2017 р. № 434/5, вношу подання про звільнення полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 , з посади начальника державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)» ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, українець, за порушення виявлені під час проведення службового розслідування за фактами виявлених порушень під час перевірки Міністерством юстиції України державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)».

За результатами службового розслідування встановлено, що полковник внутрішньої служби ОСОБА_1 , начальник державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)» допустив суттєві недоліки в службовій діяльності, як наслідок, незадовільна організація та відсутність контролю за роботою структурних підрозділів установи, невжиття своєчасних заходів щодо усунення недоліків, які мають системний характер, за всіма напрямками діяльності, що призвели до надзвичайних подій» ( Том 2, а.с. 218).

28 лютого 2017 р. Міністерством юстиції України, відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», підпункту 12 пункту 122 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 р. № 228, пункту 10 Положення про Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16 лютого 2017 р. № 434/5, Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 березня 2015 р. № 356/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 березня 2015 року за №295/26740, пункту 7 Положення про державну установу «Райківська виправна колонія (№73)», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 2016 р. № 3679/52/5 видано наказ № 870/к "Про звільнення ОСОБА_1 ", яким наказано звільнити полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 01 березня 2017 р. зі служби в Державній кримінально - виконавчій службі України з посади начальника державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)», у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (Т. 2, а.с. 219-220).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 28 лютого 2017 р. № 870/к «Про звільнення ОСОБА_1 » зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з посади начальника державної установи «Райківська виправна колонія (№73)»;, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що факт того, що в зазначеному наказі окремо не зазначено про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, за наявності підстав для накладення відповідного дисциплінарного стягнення, не може бути обставиною, яка сама по собі свідчить про протиправність звільнення позивача зі служби та наявність підстав для скасування наказу від 28.02.2017 № 870/к.

Разом з цим, колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, з огляду на наступне.

Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

«На підставі закону» означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до висновку ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006), кожен доречний і важливий аргумент особи має бути проаналізований і суд має надати відповідь на кожен з таких аргументів.

Так, апелянт, зокрема, посилається на те, що звільненню особи зі служби в порядку, передбаченому пунктом 6 частини першої статті 7 Закону України «Про національну поліцію» має передувати накладення на особу дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів Державної кримінально-виконавчої служби України, водночас дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів ДКВС України на позивача накладено не було, а отже, його звільнено було протиправно, у зв`язку із реалізацією неіснуючого і ненакладеного на нього в установленому порядку дисциплінарного стягнення.

Колегія суддів, проаналізувавши оскаржуваний наказ відповідача, зазначає, що із його змісту не вбачається, за яке саме порушення службової дисципліни ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, наказ містить лише загальні посилання на частину п`яту статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», пункт 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», наказ Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та апробації Міністерства юстиції від 10 лютого 2017 року № 32/ОД-17 «Про створення Комісії з проведення службового розслідування за фактами виявлених порушень під час перевірки Міністерством юстиції України» (в редакції наказу від 20 лютого 2017 року № 41/ОД-17), подання начальника Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції Менчица С.Є. від 24 лютого 2017 року № 11-756, копію Висновку службового розслідування за фактами виявлених порушень під час перевірки Міністерством юстиції Україна державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)» від 23 лютого 2017 року з матеріалами службового розслідування, письмові пояснення ОСОБА_1 від 24 лютого 2017 року, однак, висновок за результатами розгляду вказаних документів та фактичні підстави для застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарного впливу оскаржуваний наказ не містить.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що Міністерством юстиції України, при прийнятті оскаржуваного наказу, не було дотримано вимог статті п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», адже, відповідачем не надано доказів застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного, відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Загальні посилання у наказі «Про звільнення ОСОБА_1 від 28.02.2017 року № 870/к на реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби не свідчать про дотримання відповідачем порядку притягнення особи до дисциплінарної відповідальності визначеного ч. 6 ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України .

Також, під час апеляційного розгляду справи представник відповідача не надав суду апеляційної інстанції будь - яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 були допущені суттєві недоліки в службовій діяльності, були незадовільна організація та відсутність контролю за роботою структурних підрозділів установи, невжиття своєчасних заходів щодо усунення недоліків, які мають системний характер, за всіма напрямками діяльності, що призвели до надзвичайних подій, про що зазначено в поданні та акті службового розслідування.

Апелянт посилається на те, що зазначені у висновку службового розслідування недоліки в діяльності ДУ «Райківська виправна колонія (№73)» існували в колонії задовго до призначення позивача на посаду начальника виправної колонії, в переважній більшості потребують відповідного фінансування з державного бюджету і жодним чином не пов`язані із невиконанням чи неналежним виконанням позивачем своїх посадових обов`язків начальника колонії, чи порушенням ним службової дисципліни.

Виявлені під час комплексного інспектування Міністерством юстиції України недоліки в діяльності ДУ «Райківська виправна колонія» вирішувались керівництвом виправної колонії в межах наявних фінансових можливостей, що підтверджується Планом усунення недоліків.

Під час апеляційного розгляду справи відповідачем дані обставини належними доказами не спростовано.

Також, колегія суддів враховує, що апелянт посилається на те, що йому не було надано можливості надати пояснення з приводу службового розслідування. Він ніколи не відмовлявся надавати пояснення з приводу проведення службового розслідування і ніхто в нього їх не витребовував.

Як зазначалося, частиною 5 ст. 14 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" визначено, що перед накладенням диплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення.

Абзацом 2 пункту 4 Розділу VIII Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2015 р. №356/5 визначено, що забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи рядового чи начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування, письмового пояснення, або за відсутності акта про її відмову від надання письмового пояснення. Небажання особи рядового чи начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Пунктом 3 розділу VI Порядку № 356/5 визначено, що виконавець (голова, члени комісії) зобов`язаний(ні) у разі відмови опитуваної особи надати пояснення в обов`язковому порядку документально засвідчити таку відмову складанням акта. Акт засвідчується підписами не менше трьох осіб, одна з яких обов`язково повинна бути виконавцем (головою комісії). Акт у триденний строк з моменту складання в установленому порядку реєструється в підрозділі, на який покладено функції ведення діловодства за місцем проходження служби виконавцем, а в разі неможливості - в органі або установі, де проходить службу особа рядового чи начальницького складу, яка допустила порушення, після чого такий акт долучається до матеріалів службового розслідування.

Так, з наявної в матеріалах справи копії Акту від 14 лютого 2017 р. фіксації відмови від надання письмових пояснень з боку позивача вбачається, що його складено заступником начальника відділу протидії злочинності управління організації діяльності служб ДКВС України полковник внутрішньої служби Васюком О.А., заступником начальника управління-начальник відділу охорони, режиму та нагляду управління організації діяльності служб ДКВС України Косовським С.І., провідним спеціалістом відділу енергозабезпечення та інженерних мереж управління матеріально-технічного забезпечення Солошенком В. Ф., старшим інспектором з особливих доручень відділу охорони, режиму та нагляду управління організації діяльності служб ДКВС України Сльозко А.І., в якому зазначено наступне: "14.02.2017 р. близько 11:10 год. в кабінеті начальника державної установи «Райківська виправна колонія (№73)» начальнику державної установи «Райківська виправна колонія (№73)» полковнику внутрішньої служби ОСОБА_1. було запропоновано надати письмове пояснення з приводу допущенних порушень нормативно-правових актів інших організаційно - розпорядчих документів Міністерства юстиції України та Державної пенітенціарної служби України (Державного департаменту України з питань виконання покарань), які регламентують діяльність органів та установ виконання покарань, встановлених при проведенні службового розслідування і вказівкою Департаменту ресурсного забезпечення Державної кримінально- виконавчої служби України Міністерства юстиції України від 01.02.2017 158/27.2/32-17 стосовно комплексного інспектування державної установи «Райківська виправна колонія (№73)», від надання письмового пояснення ОСОБА_1 відмовився, про що складено дійсний акт." ( Т. 1 а.с. 115).

Згідно наказу Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації від 10 лютого 2017 р. № 32/ОД-17, головою Комісію з проведення службового розслідування за фактами виявлених порушень під час перевірки Міністерством юстиції України Державної установи «Райківська виправна колонія (№73)» призначено заступника начальника Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Немцева Дмитра Генадійовича.

Таким чином, з наведеного слідує, що Акт фіксації відмови від надання письмових пояснень 14.02.2017 р. складено з порушенням вимог пункту 3 розділу VI Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2015 №356/5, оскільки, не підписаний головою комісії Немцевим Д.Г.

Крім цього, відповідно до абз. 5 пункту 3 Порядку № 356/5, факт відмови опитуваної особи від надання пояснень відображається у висновку, що складається за результатами проведеного службового розслідування.

Разом з цим, як вбачається із Висновку службового розслідування за фактами виявлених порушень під перевірки Міністерством юстиції України державної установи «Райківська виправна колонія» (№73)», факт того, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень не зазначений .

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що Акт від 14 лютого 2017 р. фіксації відмови від надання письмових пояснень ОСОБА_1 , є неналежним доказом того, що позивач 14 лютого 2017 року відмовився надати пояснення з приводу виявлених порушень під час перевірки Міністерством юстиції України Державної установи "Райківська виправна колонія (№ 73)".

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що звільнення позивача із займаної посади начальника державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)» здійснено Міністерством юстиції України без дотримання процедури визначеної Законом України "Про Національну поліцію", Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", з порушенням справедливого балансу між правами працівника та обов`язку щодо ретельного дослідження вчиненого проступку, обставин, за яких його скоєно, заподіяної шкоди, що має наслідком визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 28 лютого 2017 р. № 870/к, «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Тому позовні вимоги в цій частині колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії", п. 74).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що при виданні оскаржуваного наказу від 28 лютого 2017 р. № 870/к «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади начальника державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)», не дотримано принципів, на яких ґрунтується трудове законодавство, рівно як і принципів законності та правової визначеності, які є складовими верховенства права.

Щодо вимог позивача про визнання протиправним висновку службового розслідування за фактами виявлених порушень під час перевірки Міністерством юстиції України державної установи «Райківська виправна колонія (№73)» від 23.02.2017 р., затвердженого 23.02.2017 р. начальником Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції Менчиц Сергієм Євгеновичем; визнання протиправним подання начальника Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції Менчиц Сергія Євгеновича від 24 лютого 2017 р. № 11-756 про звільнення ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що вказані документи не породжують для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливають на його права та обов`язки, безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи щодо яких їх складено має лише рішення про притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги в частині оскарження вказаних рішень є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Отже, достатнім для захисту порушених прав позивача та їх поновлення є скасування спірного наказу про звільнення.

Колегія суддів, також, зазначає, що у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно ст.2-1 КЗпП України, забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ /СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

З урахуванням вищевикладених норм законодавства та практики Європейського суду, колегія суддів, для відновлення порушеного права позивача, вважає за необхідним поновити його на посаді, з якої позивача незаконно звільнено - начальника державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)» та стягнути з державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)», на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Обчислення середньої заробітної плати у випадках вимушеного прогулу здійснюється за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Так, відповідно до абз. 1, 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Частиною 8 Порядку від 08 лютого 1995 року №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З урахуванням викладених норм законодавства, колегія суддів вважає за необхідним стягнути з державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)», на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 березня 2017 року по 16 грудня 2019 року у розмірі 264 891 грн. 00 коп. (698 *379,50 грн.), відповідно до наявної в матеріалах справи Довідки про доходи від 22.03.2017 року № 73/3-983 (Т.1 а.с. 73).

Щодо вимог позивача про стягнення з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 суми моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень 00 коп. та стягнення з Центрального міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації на користь ОСОБА_1 суми моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень, колегія суддів зазначає наступне.

За визначенням статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суду належить встановити обставини наявності такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, зокрема: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві втрат майнового та немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Поряд із цим в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) відповідачів; крім того, позовна заява не містить обставин, з яких виходив позивач при визначенні розміру заявленої до відшкодування шкоди, та обґрунтованого розрахунку спірної суми.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди нормативно та документально не підтверджуються.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку щодо необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а тому відмовляє в їх задоволенні.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, а тому постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі частково спростовують висновки суду першої інстанції та частково знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року року скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 28.02.2017 р. № 870/к «Про звільнення ОСОБА_1 » зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з посади начальника державної установи "Райківська виправна колонія (№ 73)".

Поновити полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 на службі в Державній кримінально-виконавчій службі України на посаді начальника державної установи «Райківська виправна колонія (№73)» з 01 березня 2017 року.

Стягнути з Державної установи "Райківська виправна колонія (№ 73)" (13333, Житомирська область, Бердичівський район, село Райки, вул. Центральна, 1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 березня 2017 року по 16 грудня 2019 року в сумі 264 891 (двісті шістдесят чотири тисячі вісімсот дев`яносто одна) грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць та в частині поновлення на посаді- звернути до негайного виконання .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Епель О.В. Карпушова О.В.

Повний текст постанови виготовлено 21.12.2019 року