Справа № 620/2020/19
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2020/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лобан Д.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Гордієнко Л.В., за участі представника позивача Вертебного О.М., представника відповідача Нужняка С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 р. у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Чернігівське головне підприємство по племінній справі в тваринництві" до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови

В С Т А Н О В И В :

11.07.2019 Приватне акціонерне товариство "Чернігівське головне підприємство по племінній справі в тваринництві" (надалі - ПрАТ "Чернігівське головне підприємство по племінній справі в тваринництві") звернулось до суду з позовом до Управлінням Держпраці в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови відповідача № 25-24-062/0253/113 від 04.04.2019 про накладення штрафу у розмірі 4173,00 грн. за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач не порушував чинне трудове законодавство, оскільки ОСОБА_1 в день звільнення, а саме 05.02.2019, подав заяву про те, що розрахунки з ним провести в іншу дату шляхом перерахування 08.02.2019 на його рахунок в установі банку, внаслідок чого спірна постанова прийнята відповідачем без врахування усіх обставин.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 позовні вимоги задоволено у повному обсязі: визнано протиправною та скасовано постанову № 25-24-062/0253/113 від 04.04.2019, винесену Управлінням Держпраці в Чернігівській області, якою на приватне акціонерне товариство "Чернігівське головне підприємство по племінній справі в тваринництві" накладено штраф у розмірі 4173,00 грн.

Приймаючі рішення у справі суд першої інстанції зазначив, що відповідач, приймаючи спірну постанову не врахував, що позивач не мав можливості виплатити належні ОСОБА_1 суми при звільненні, оскільки останній подав заяви і відмовився від їх отримання в касі, отже в діях позивача відсутня вина, тому не було правових підстав для притягнення позивача до відповідальності за порушення законодавства про працю, а саме на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП України.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду м. Києва від 09.09.2019 як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апелянт зазначив, що подача особою, яка звільнюється заяви про відмову в отриманні грошових сум, не звільняє позивача від відповідальності, а лише підтверджує, що позивач порушив положення ч.1 ст.116 КЗпПУ.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначено про погодження з висновками суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач на підставі листа Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 28.02.2019 № 1982/04-03 видав наказ від 11.03.2019 № 81 «Про проведення контрольних заходів», яким визначив провести перевірку позивача та на підставі направлення, після проведення фактичної перевірки, склав акт інспектування № 25-24-062/0253 від 19.03.2019 (а.с. 44, 45, 46, 10).

Згідно висновків акту відповідачем встановлено, факт невиплати ОСОБА_1 , при звільненні як працівнику, всіх сум ,які підлягають виплаті підприємством в день звільнення.

21.03.2019 начальником Управління Держпраці у Чернігівській області Дорошенком С.В. прийнято рішення № 87 щодо розгляду справи про накладення штрафу, про що повідомлено позивача (а.с.47, 48).

04.04.2019 відповдіач за участі представника позивача у визначений день та час розглянув справи, та за результатами розгляду прийняв постанову № 25-24-062/0253/113 від 04.04.2019 про накладення на ПрАТ «Чернігівське головне підприємство по племінній справі в тваринництві» за порушення ч.1 ст.116 КЗпПУ штрафу у розмірі 4173 гривень на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП України (а.с. 9).

Вказані обставини підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами і не є спірними.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявності у ній і додатково поданими доказами, і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1,2, 3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Приймаючи рішення у справі суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не порушував ч.1 ст.116 КЗпПУ, внаслідок чого у відповідача не було законних підстав для притягнення позивача до відповідальності.

Проте колегія суддів з таким висновком суду не погоджується і зазначає наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Так, згідно зі статтею 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Частиною четвертою статті 5 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" встановлено, що органи державного нагляду (контролю) здійснюють планові заходи з державного нагляду (контролю) за умови письмового повідомлення суб`єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за десять днів до дня здійснення цього заходу.

Відповідно до частини шостої статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.

Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності`суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право одержувати та знайомитися з актами державного нагляду (контролю), надавати органу державного нагляду (контролю) в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта.

Статтею 38 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

Наказом Державної служби України з питань праці від 30.04.2015 № 9 затверджено Положення про Управління Держпраці у Чернігівській області згідно п. 1 якого, Управління Держпраці у Чернігівській області (далі - Управління Держпраці) є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Таким чином, відповідач є органом який здійснює державний нагляд за додержанням суб`єктами господарювання трудового законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМ України № 295 від 26.04.2017 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджений постановою КМ України № 509 від 17.07.2013 (із змінами, внесеними згідно з постановою КМ України № 55 від 03.02.2016).

Відповідно до абз. 2 п. 2 цього Порядку штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 працював у позивача та 22.01.2019 подав заяву про його звільнення (а.с.17).

Наказом позивача № 7-Л від 05.02.2019 ОСОБА_1 з 05.02.2019 звільнено за власним бажанням, та зобов`язано бухгалтерію провести остаточний розрахунок і виплату компенсації за невикористану відпустку за 2 календарних дні (а.с.18).

В цей же день 05.02.2019 ОСОБА_1 подав позивачу заяву про те, що розрахунки з ним провести в іншу дату шляхом перерахування 08.02.2019 кошти на його рахунок в установі банку (а.с.19).

Позивач здійснив розрахунок з ОСОБА_1 08.02.2019.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми закону та встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що матеріалами справи підтверджено, що позивач порушив ч.1 ст.116 КЗпПУ, якою встановлено, що підприємство при звільненні працівника виплачує всі суми, що належать виплаті підприємством саме в день звільнення, оскільки ОСОБА_1 звільнився 05.02.2019, а виплати були здійснені 08.02.2019.

Внаслідок зазначено, апеляційний суд дійшов висновку, що спірна постанова прийнята відповідачем з урахуванням всіх обставин, з дотриманням норм чинного законодавства.

Відповідачем доведено правомірність спірної постанови.

Отже висновки суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог є помилковими.

Доводи позивача, що ОСОБА_1 подав заяву про відмову від отримання в день звільнення грошових коштів у касі і добровільно просив здійснити перерахування коштів йому 08.02.2019 на його особистий рахунок в установі банку, на думку колегії суддів не звільняє позивача від відповідальності за порушення положень трудового законодавства.

Таким чином, враховуючи вищевикладене спірна постанова про притягнення позивача до відповідальності є правомірною, тому скасуванню не підлягає.

Доводи апелянта заслуговують уваги, відповідачем доведено правомірність прийнятого ним рішення.

Згідно ч.1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 317 КАС України визначені підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що внаслідок порушення норм матеріального права, суд першої інстанції неправильно вирішив справу за суттю, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог, отже апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Повний текст постанови виготовлено 21.12.2019.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 р. - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 р. у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Чернігівське головне підприємство по племінній справі в тваринництві" до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови - скасувати.

У задоволенні позову Приватному акціонерному товариству "Чернігівське головне підприємство по племінній справі в тваринництві" до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель