Справа № 520/9833/19
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 р. № 520/9833/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Заічко О.В.,

при секретареві судового засідання - Мараєвій О.В.,

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - Садовського М.М.,

представник відповідача - Саєнко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання дій протиправними та скасування вимоги і рішення ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про визнання неправомірними дій відповідача щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.07.2019 № Ф-6 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 19.07.2019 № 6 ГУ ДФС у Харківський області, скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.07.2019 № Ф-6 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 19.07.2019 № 6 ГУ ДФС у Харківський області.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що висновки перевірки, за наслідками яких було складено спірні рішення та вимогу, суперечать дійсним обставинам.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов, просили його задовольнити, посилаючись на наведені у ньому обставини.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити з огляду на доводи наданого суду відзиву на позов, в контексті того, висновки перевірки належним чином зафіксовані в акті перевірки, а спірні рішення та вимога є законними та обґрунтованими.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що у періоді 2015-2917 р. позивач знаходилась на загальній системі оподаткування, здійснювала неспеціалізовану торгівлю природним каменем та стільницями.

Контролюючим органом було проведено документальну планову невиїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 р. - 31.12.2017 р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 р. - 31.12.2017 р., результати якої викладено в акті від 21.06.2019 року № 2150/20-40-13-06-08/.

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2016 р. - 31.12.2016 р. у розмірі 16808 грн;

- п.2 ч.1 ст.7, п.3 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", що призвело до заниження суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за період з 01.01.2015 р. - 31.12.2016 р. у розмірі 35013,47 грн., у т.ч. за 2015 рік - 14470,31 грн., за 2016 рік - 20543,16 грн;

- п. 16-1 (підрозділ 10) Розділу XX ПК України, що призвело до заниження військового збору за період з 01.01.2016р. -31.12.2016р. у розмірі 1400,67 грн;

- пп.177.5.3 п. 177.5 ст.177 ПК України, що призвело до заниження суми ПДФО до сплати за 2017 рік в розмірі 1104,50 грн;

- пп.16.1.12 п. 16.1 ст. 16, п. 44.3 ст. 44, п. 177.10 ст.177 ПК України -до перевірки не було надано книгу обліку доходів і витрат.

Позивачем подано заперечення на вказаний акт які листом контролюючого органу від 16.07.2019 року відхилено.

За наслідками перевірки відносно позивача складено, серед інших:

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 19.07.2019 № Ф-6 на суму 35013,47 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 19.07.2019 р. № 6 на суму штрафу - 11951,07 грн.

Позивач оскаржив, серед інших, вказані вимогу та рішення в адміністративному порядку, за наслідком якого останні були залишені без змін рішенням ДПС України від 05.09.2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для складення спірної вимоги та рішення стало заниження позивачем валових доходів за 2015 рік - 12524,28 грн., за 2016 рік - 69211,80 грн. та завищення валових витрат за 2015 рік - 29177 грн., за 2016 рік - 24166 грн., що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу у 2015-2016 роках 135079,08 грн., у т.ч. за 2015 р. - 41701,28 грн., за 2016 р. - 93377,80 грн. та, у свою чергу, призвело до заниження суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за період з 01.01.2015 р. - 31.12.2016 р. у розмірі 35013,47 грн., у т.ч. за 2015 рік - 14470,31 грн., за 2016 рік - 20543,16 грн.

При цьому, певні зобов`язання за 2015 рік контролюючим органом не нараховувались відповідно до строків давності, визначених ст.102 ПК України.

По суті позову суд зазначає наступне.

Платник податків зобов`язаний, серед іншого, вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання; забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених цим Кодексом (п.16.1 ст.16 ПК України).

Згідно п. 164.1 ст.164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.3 ст.44 ПК України визначено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, що затверджене Наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 року № 88.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції ( п.2.4 Положення у редакції, яка діяла у періодах, щодо яких було встановлено порушення позивача).

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування нормативно визначено статтею 177 ПК України.

Згідно п. 177.4 ст.177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до п. 177.2 ст.177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.5 зазначеної статті встановлено, що фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Підпунктом 177.5.3 п. 177.5 ст.177 ПК України, остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб на підставі документального підтвердження факту його сплати.

Згідно п. 177.10 ст.177 ПК України, фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування ( ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", надалі - Закон).

Згідно ст.4 Закону, платниками єдиного внеску є, серед інших, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Приписами ст.6 Закону визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 2 ч.1 ст.7 Закону ( в редакції, яка діяла у періодах, щодо яких було встановлено порушення позивача) унормовано, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом ( ч.3 ст.7 Закону).

Згідно ч.11 ст.8 Закону ( в редакції, яка діяла до 01.01.2016 року), єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7

цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону ( в редакції, яка дії з 01.01.2016 року та наразі), єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок ( п.2 ч.1 ст.9 Закону).

Відповідно до ч.3 ст. Закону, обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок ( ч.8 ст.9 Закону, в редакції, яка діяла у періодах, щодо яких було встановлено порушення позивача).

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом є недоїмкою ( ст.1 Закону).

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів ( ч.3 ст.25 Закону).

Згідно ч.4 ст.25 Закону, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до п.4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка затверджена Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953) вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Відповідно до п.3 ч.11 ст.25 Закону, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Так, перевіркою встановлено наступне.

Перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності, відображеного в податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2015, 2016 роки встановлено невідповідність суми задекларованого валового доходу з сумами, які надійшли на розрахунковий рахунок позивача, а саме: у 2015 році така сума складає 167 009,96 грн. без ПДВ за проданий товар; платником податків було відображено суму валового доходу у декларації про майновий стан та доходи у розмірі 154485,69 грн; сума у розмірі 12524,28 грн., не була відображена позивачем у декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік.; у 2016 році така сума, що надійшла на рахунок позивача склала 1615394,98 грн. без ПДВ за проданий товар; платником податків було відображено суму валового доходу у декларації про майновий стан та доходи у розмірі 1546183,18 грн; сума у розмірі 69211,80 грн., не була відображена позивачем у декларації про майновий стать та доходи за 2016 рік

Вказана сума без урахування ПДВ складає - 81736,08 грн., не була відображена позивачем у деклараціях про майновий стан у відповідних періодах.

Таким чином, перевіркою встановлено заниження позивачем валового доходу на загальну суму 81 736,08 грн.: за 2015 рік у розмірі 12 524,28 грн.; за 2016 рік у розмірі 69211,80 грн.

Крім того, у перевіряємому періоді позивачем до складу витрат віднесено: закупівлю каменю, затрати на транспортування, розвантаження, мині послуги, відсотки банку, інформаційні та бухгалтерські послуги тощо.

Згідно наданих декларацій про майновий стан і доходи за 2015р.,2016р. та 2017р. та наданих документів до перевірки позивачем задекларована сума витрат у розмірі 1664 236,71 грн., у тому числі: 2015р.- 124 936,53 грн., 2016р.- 1 521 890,18 грн., 2017р. - 17 410,00 грн.

У періоді, який перевіряється позивач здійснювала неспеціалізовану торгівлю природним каменем та стільницями на території України, господарчу діяльність здійснювала без залучення найманих працівників.

Але при перевірці документів, які підтверджують понесені витрати, а саме: договорів, банківських виписок, актів виконаних робіт, видаткових накладних, рахунків фактур, було встановлено , що фізичною особою - підприємцем не надано підтверджуючих документів (видаткових накладних) пов`язаних з витратами на загальну суму 53 343,00 грн., а саме 2015р.- 29177,00грн., 2016р. - 24 166,00грн.

Згідно декларацій про майновий стан та доходи встановлено, що позивачем було включено до складу валових витрат у 2015 та 2016 роках загальну суму 53 343,00 грн.

Зазначене, на думку контролюючого органу свідчило про завищення позивачем валових витрат за 2015 р. - 29177,00грн., 2016р. - 24 166,00грн.

Перевіркою правильності визначення оподатковуваного доходу за період, який перевіряється, відображеного в податкових деклараціях про майновий стан і доходи, з даними про суми одатковуваного доходу, визначеними в ході перевірки встановлено його заниження у сумі 81736,08 грн. без ПДВ в результаті заниження позивачем валових доходів за 2015 рік - 12524,28 грн., за 2016 рік - 69211,80 грн. та завищення валових витрат за 2015 рік - 29177 грн., за 2016 рік - 24166 грн.

Зазначене, у свою чергу, призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу у 2015-2016 роках 135079,08 грн., у т.ч. за 2015 р. - 41701,28 грн., за 2016 р. - 93377,80 грн. та, у свою чергу, призвело до заниження суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за період з 01.01.2015 р. - 31.12.2016 р. у розмірі 35013,47 грн., у т.ч. за 2015 рік - 14470,31 грн., за 2016 рік - 20543,16 грн.

Суд вказує, що спірні рішення та вимога є наслідками реагування контролюючого органу щодо порушень позивача, які є останніми в зазначеному ланцюзі порушень.

При цьому, відповідні рішення контролюючого органу за наслідками порушень позивача відносно заниження позивачем валових доходів та завищення валових витрат, що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу у даній справі не оскаржуються та, відповідно, суд не надає у такому разі, оцінку таким висновкам перевірки.

Однак, слід зазначити, що такі висновки відповідачем зроблені, у тому числі, через відсутність певних підтверджуючих документів.

Відповідно до частини першої пункту 85.2 статті 85 ПК платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи ( п. 44.7 ст. 44 ПК України).

Оскільки позивач не надав контролюючому органу у строк, визначений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 ПК всі підтверджуючі докази, у контролюючого органу були законні підстави на використання наявної у нього податкової інформації.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом в постанові від 06 серпня 2019 року ( справа №160/8441/18), яку судом було враховано на виконання приписів ч.5 ст. 242 КАС України.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відтак, оскільки у справі, що розглядається, оскаржуються відповідні рішення та вимога, як результат порушень позивачем, який є останнім у ланцюзі порушень та пов`язаний з порушеннями, викладеними вище, відтак, оцінці у даній справі, підлягають виключно докази, пов`язані з висновками щодо порушень позивачем ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

За таких обставин, враховуючи, що відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили, про скасування певних рішень контролюючого органу в світлі порушень позивачем відносно заниження валових доходів та завищення валових витрат, що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу, слід дійти висновку, що протиправність відповідних висновків перевірки нічим не підтверджена, відтак, мовити про безпідставність висновків перевірки щодо порушень позивачем ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та, як наслідок, про незаконність спірних рішення та вимоги у даному випадку неможливо.

Позивач, у справі, що розглядається, враховуючи ланцюгову пов`язаність всіх встановлених перевіркою порушень, оскаржуючи виключно порушення за ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", обрав невірний спосіб захисту своїх прав.

При цьому, у судовому засіданні жодних окремих та самостійних доводів відносно незаконності спірних рішення та вимоги, поза встановленою ланцюговістю порушень, ані позивачем, ані представником позивача не наведено.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання дій протиправними та скасування вимоги і рішення - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 20 грудня 2019 року.

Суддя Заічко О.В.