Справа № 804/16289/15
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 804/16289/15

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Малиш Н.І., Шальєвої В.А., секретар судового засідання - Лащенко Р.В., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Полівчук Д.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року в адміністративній справі №804/16289/15 (головуючий суддя у 1 інстанції Юхно І.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Криворізького міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області

про поновлення на службі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Криворізького міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- перевірити законність наказу про звільнення №485 о/с від 06.11.2015 року ГУ МВС України в Дніпропетровській області;

- ухвалити законне рішення, яким поновити ОСОБА_1 на службі в органах поліції Криворізького ВП ГУНП у Дніпропетровській області, згідно до наказу №62 о/с від 05.08.2014 року в якому вказано тривалість декретної відпустки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказ начальника ГУ МВС України в Дніпропетровській області №485 о/с від 06.11.2015 року, яким позивача звільнено у запас Збройних сил (з постановкою на військовий облік) за п. 63 "з" Положення "Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" (через скорочення штатів), є протиправним, оскільки він суперечить нормам чинного законодавства, так як норми Закону України "Про Національну поліцію" вступили в дію 07.11.2015 року, тобто, в момент, коли ОСОБА_1 знаходився у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку і тому не можуть бути застосовані до останнього.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління МВС України в Дніпропетровській області №485 о/с від 06.11.2015 року, яким було звільнено старшого сержанта міліції ОСОБА_1 з посади інспектора патрульної служби взводу №5 батальйону патрульної служби Криворізького міського управління на підставі п.63 "з" Положення "Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" (через скорочення штатів). Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора патрульної служби взводу №5 батальйону патрульної служби Криворізького міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області з 07.11.2015 року. Стягнуто з Ліквідаційної комісії Головного управління МВС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів у сумі 67767,20 грн. (шістдесят сім тисяч сімсот шістдесят сім гривень двадцять копійок). Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора патрульної служби взводу №5 батальйону патрульної служби Криворізького міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області з 07.11.2015 року та стягнення з Ліквідаційної комісії Головного управління МВС у Дніпропетровській грошове забезпечення в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 2283,46 грн. (дві тисячі двісті вісімдесят три гривні сорок шість копійки) без урахування утримання податків та обов`язкових платежів звернути до негайного виконання. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, Ліквідаційна комісія Головного управління МВС України подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду матеріалам справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначалося, що при вирішенні спору необхідно застосовувати норми спеціального законодавства, прийшов до необґрунтованого висновку про порушення ГУМВС вимог загального законодавства, а саме норми ч.3 ст.184 КЗпП України, не врахувавши, що спірні правовідносини врегульовані вимогами спеціального законодавства, а саме, вимогами Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114. Також, суд фактично поновив позивача на службі в міліції, тобто судом взяті на себе повноваження щодо продовження на сьогодні дії норм та положень Закону України «Про міліцію», що не входить до компетенції судової влади (суду), а належить до виключної компетенції законодавчої влади.

Аналогічну апеляційну скаргу також було подано Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області.

Крім того, на адресу апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року, а якій позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначалося, що відповідно до приписів Порядку та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, зокрема, передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачується всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. При цьому, згідно з ст. 24 «Положення про проходження служби рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ» у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік. Також, якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Позивач у судовому засіданні просив задовольнити його апеляційну скаргу та відмовити у задоволенні апеляційних скарг відповідачів. В свою чергу, представник відповідачів просив задовольнити апеляційну скаргу відповідачів, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області та залишити без задоволення інші апеляційні скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 20.01.2011 року проходив службу в органах внутрішніх справ України та обіймав посаду інспектора патрульної служби взводу №5 батальйону патрульної служби Криворізького міського управління.

Наказом Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області №62 о/с від 05.08.2014 року "По особовому складу" сержанту міліції ОСОБА_1 , інспектору патрульної служби батальйону патрульної служби Криворізького міського управління, з 11.07.2014 року по 10.01.2017 року, надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею віку 3-х років.

Постановою Кабінету Міністрів України №730 від 16.09.2015 року "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" було ліквідовано як юридичну особу Головне Управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області.

Відповідно до наказу МВС України №1388 від 06.11.2015р. "Про організаційно-штатні питання", відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" та постанов КМ України від 16.09.2015р. №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ", від 23.09.2015р. №751 "Про ліквідацію територіального органу Міністерства внутрішніх справ" та від 13.10.2015р. №834 "Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідації деяких територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" визнано вважати такими, що втратили чинність, штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з Переліком змін у штатах МВС, зокрема у ГУ МВС України в Дніпропетровській області скасовуються всі штати та скорочуються всі посади.

Наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 06.11.2015р. №485 о/с "По особовому складу" старшого сержанта міліції ОСОБА_1 ., інспектора патрульної служби взводу №5 батальйону патрульної служби Криворізького міського управління, звільнено у запас Збройних сил (з поставленням на військовий облік) за п.63 "з" (через скорочення штатів) з 06.11.2015р.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.1 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про національну поліцію" від 02.07.2015 року №580-VIII (далі Закон № 580-VIII в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім:

1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування;

2) частини сьомої статті 15 та частини п`ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 01.01.2017 року.

Оскільки перше офіційне опублікування відбулося в газеті "Голос України" - 06.08.2015 року (випуск № 141-142), Закон набрав чинності з 07.11.2015 року, окрім вищевказаних норм.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII, з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно з приписами пунктів 9, 10, 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до Прикінцевих та перехідних положень цього Закону.

Слід також зазначити, що пункти 9 та 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII передбачали вирішення питання подальшого проходження служби діючими співробітниками міліції до 06.11.2015 року включно. Вказані норми є імперативними, тобто, неприйняття працівника міліції на службу до поліції до вказаного терміну є безальтернативною підставою для його звільнення зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

При цьому, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №580-VIII не врегульовано порядку звільнення у зв`язку зі скороченням штатів осіб, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Будь-якого іншого спеціального закону, який регулює дане питання прийнято не було, тому згідно зі ст. 9 КАС України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та ч. 6 ст. 7 КАС України (в редакції, чинній на момент вирішення спору) у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

За таких обставин, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що до спірних правовідносин підлягають застосування положення Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Так, відповідно до ч. 3 та 7 ст. 179 КЗпП України, за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства. Відпустки для догляду за дитиною, передбачені частинами третьою, четвертою та шостою цієї статті, можуть бути використані повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною.

Зазначена норма кореспондується також ст. 18 Закону України "Про відпустки", від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), якою встановлено, що після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства. Ця відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, одним із прийомних батьків чи батьків-вихователів.

Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за заявою жінки або осіб, зазначених у ч. 3 ст.18 Закону №504/96-ВР, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ч. 4 ст.20 Закону №504/96-ВР, особам, зазначеним у ч. 3 ст. 18 цього Закону (крім осіб, які усиновили чи взяли дитину під опіку у встановленому законодавством порядку, прийомних батьків і батьків-вихователів), відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на підставі довідки з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки і виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено (із зазначенням дати).

При цьому, ст. 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Рівність прав жінки і чоловіка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї; спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров`я жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Вказана норма Конституції України знайшла своє відображення у ст. 22 КЗпП України, яка закріплює неприпустимість будь-якого прямого або непрямого обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

Таким чином, право на відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку батька дитини, баби, діда чи інших родичів, які фактично доглядають за дитиною, є похідними від права матері на таку відпустку.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - ч. 6 ст. 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Зазначена норма статті, враховуючи принцип рівності, також передбачена для застосування і для чоловіків (батьків дитини), які перебувають у відпустці для догляду за дитиною.

Таким чином, під час перебування особи, визначеної законодавством у відпусті для догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку, остання не може бути кандидатом на звільнення, крім випадків повної ліквідації підприємства. Проте, якщо підприємство ліквідується звільнення таких працівників допускається з обов`язковим працевлаштуванням.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч. 2 ст. 40 цього Кодексу звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами 1 та 3 ст.49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Так, ОСОБА_1 на момент звільнення обіймав посаду інспектора патрульної служби взводу №5 батальйону патрульної служби Криворізького міського управління та відповідно до наказу Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області №62 о/с від 05.08.2014 року "По особовому складу" перебував у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею віку 3-х років з 11.07.2014 року до 10.01.2017 року, що підтверджується довідками: від 25.02.2016 року №8/19-384, яка видана начальником відділу УКЗ ГУНП в Дніпропетровській області, від 25.02.2016 року №8/19-385 та від 06.06.2019 року №18/9-5871/Лк, які видані членом ліквідаційної комісії ГУМВС України в Дніпропетровській області, в тексті яких, зокрема, зазначено, що:

- ОСОБА_1 , колишній інспектор патрульної служби батальйону патрульної служби Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області, з заявою щодо прийому останнього на службу в ГУНП в Дніпропетровській області не звертався;

- відомостей щодо звільнення позивача з органів внутрішніх справи у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) або з інших підстав до ГУМВС не надходило;

- з рапортом про приступлення позивачем до службових обов`язків після перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку не звертався до ГУМВС, у зв`язку з чим відповідний наказ не видавався.

При цьому, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про надання ОСОБА_1 пропозиції щодо працевлаштування на іншій роботі (посаді) та відмови позивача від запропонованої рівнозначної посади.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при винесенні оскаржуваного наказу про звільнення у зв`язку із ліквідацією органів ГУМВС, Головним управлінням МВС у Дніпропетровській області, позивачу не було запропоновано працевлаштування, як того вимагають приписи ч. 3 ст. 49-2 та ч. 3 ст. 184 КЗпП України, що свідчить про порушення процедури звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, а тому наказ Головного управління МВС у Дніпропетровській області від 06.11.2015 року №485 о/с про звільнення позивача з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України на підставі п. 63 "з" (через скорочення штатів) є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з ч. 7 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Приписами ст.240-1 КЗпП України передбачено, що у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України "Про зайнятість населення".

Аналогічні приписи кореспондуються з нормами, що містяться в Положенні про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 р. №114.

Згідно з п. 1 розділу І Положення, це Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки. До рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Пунктом 24 розділу ІІ Положення встановлено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч. 1 ст. 235, ст.240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі виплативши при цьому середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Одночасно із цим слід зазначити, що порядок призначення на посади поліцейських визначений у ст. 48 Закону № 580-VІІІ.

За змістом ст. 52 указаного Закону з метою добору осіб, здатних професійно виконувати повноваження поліції та посадові обов`язки за відповідною вакантною посадою, у випадках, передбачених цим Законом, проводиться конкурс на службу в поліції та/або на зайняття вакантної посади.

Конкурс проводиться відповідною поліцейською комісією.

В силу ч. 1 ст. 51 Закону № 580-VІІІ для забезпечення прозорого добору (конкурсу) та просування по службі поліцейських на підставі об`єктивного оцінювання професійного рівня та особистих якостей кожного поліцейського, відповідності їх посаді, визначення перспективи службового використання в органах поліції утворюються постійні поліцейські комісії.

Отже, Законом № 580-VІІІ передбачено певну процедуру прийняття на службу в органи Національної поліції, що вимагає вчинення певних дій як осіб, які приймаються на службу в поліції (як таких, що приймаються на службу вперше, так і для колишніх працівників міліції, які виявили бажання працювати в поліції), а також посадових осіб органів (закладів, установ) поліції.

Разом з тим, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі № 802/4079/15-а (провадження № К/9901/23963/18).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на такі законодавчі приписи, адміністративний суд позбавлений можливості зобов`язати орган державної влади прийняти позивача на роботу, оскільки прийняттю на службу до Національної поліції передує встановлена законодавством процедура конкурсу та перевірки, яка може бути проведена лише вищезазначеним органом державної влади.

За таких обставин, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що позивач підлягає поновленню на посаді, з якої його було звільнено 06.11.2015 року, а саме: на посаді інспектора патрульної служби взводу №5 батальйону патрульної служби Криворізького міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області (перебуває на стадії припинення, про що свідчить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, номер запису: 1 045362) з 07.11.2015 року.

Також, з метою повного захисту порушених прав позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення грошового забезпечення на користь ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" та з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ Міністерством внутрішніх справ України прийнято наказ №499 від 31.12.2007р., яким затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція, тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.1.7 розділу І Інструкції, при виплаті особі рядового чи начальницького складу грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Пунктом 1.8 розділу І Інструкції встановлено, що у разі виникнення в особи рядового чи начальницького складу права на отримання (зміну розмірів) якогось з видів грошового забезпечення зазначені виплати проводяться з урахуванням указаних з дня набуття особою такого права.

Згідно з п.п. 2.2.5 п.2.2 розділу ІІ Інструкції, у разі звільнення зі служби виплата посадового окладу за займаною посадою припиняється з дня, наступного за днем виключення особи рядового чи начальницького складу зі списків особового складу органу, підрозділу, закладу чи установи органів внутрішніх справ.

Відповідно до п.п.3.4.8. п.3.4 розділу ІІІ Інструкції, особам рядового і начальницького складу, звільненим з посад у зв`язку з скороченням штатної посади, з дня, наступного за днем звільнення із займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке особа отримувала за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення).

Грошове забезпечення в цьому випадку обчислюється, виходячи з окладу за спеціальним званням, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, розмір якої визначається за рішенням керівника та оголошується наказом.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пункту 5 вказаної постанови нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Абзацом першим пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, відповідно до наказу №485 о/с від 06.11.2015 року Головним управлінням МВС в Дніпропетровській області ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади 07.11.2015 року, тобто, 06.11.2015 року є останнім днем служби позивача.

При цьому, як було зазначено раніше відповідно до наказу №62 о/с від 05.08.2014 року ОСОБА_1 надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 11.07.2014 року до 10.01.2017 року.

Жодних доказів нечиності наказу №62 о/с від 05.08.2014 року надано не було, у зв`язку з чим колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що, дата, з якої позивачу повинна здійснитись виплата середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу - 11.01.2017 року, так як 10.01.2017 року є останнім днем перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку.

При цьому, колегія суддів на доводи позивача в апеляційній скарзі зазначає, що звільнення останнього в періоді перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку не може відноситися до часу вимушеного прогулу.

Також, колегія суддів погоджується з сумою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яка стягнута на користь позивача, та зауважень щодо цього сторонами в апеляційних скарг не зазначено.

Разом з тим, судом першої інстанції стягнуто на користь позивача суму у розмірі 67767,20грн. за час вимушеного прогулу без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів з Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, в той час, як відповідна сума повинна була стягнута з Криворізького міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, яке є самостійною юридичною особою та де безпосередньо працював позивач до звільнення.

При цьому, з урахуванням пунктів 2 та 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора патрульної служби взводу №5 батальйону патрульної служби Криворізького міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області з 07.11.2015 року та стягнення з Криворізького міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області грошового забезпечення в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 2283,46грн. без урахування утримання податків та обов`язкових платежів, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частини 4 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись статтями 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року в адміністративній справі №804/16289/15 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року в адміністративній справі №804/16289/15 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року в адміністративній справі №804/16289/15 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року в адміністративній справі №804/16289/15 змінити: в пункті 4 резолютивної частини рішення Ліквідаційну комісію Головного управління МВС України в Дніпропетровській області замінити на Криворізьке міське управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області.

В інший частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року в адміністративній справі №804/16289/15 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 11.12.2019 року, в повному обсязі постанова складена відповідно до ст. 243 КАС України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш

суддя В.А. Шальєва