Справа № 1340/5098/18
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/5098/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Коморний О.І.,

секретар судового засідання Бабич Ю.Б.

за участю:

позивача ОСОБА_1 Є.В.

представника відповідача Шадловська О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та рішень Військової прокуратури Західного регіону України.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 з вимогами:

- визнати протиправними рішення і дії військової прокуратури Західного регіону щодо скерування у квітні 2018 року в Національне агентство з питань запобігання корупції повідомлення про неподання до 1 квітня 2018 року ОСОБА_2 , як особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларації про доходи за 2017 рік.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 1988 проходив військову і державну службу на різних посадах у Збройних Силах СРСР, України та військових прокуратурах України. 31 серпня 2016 року наказом Генерального прокурора України № 359-вк позивач звільнений з посади першого заступника військового прокурора Західного регіону України на підставі пункту 3 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» і зарахований в розпорядження Генерального прокурора України. Стверджує, що з серпня 2016 року позивач не перебував на посадах в державних органах, у тому числі Генеральної прокуратури України чи військовій прокуратурі Західного регіону України та обов`язків за цими посадами не виконував. Зазначає, що у березні 2017 року позивач офіційно подав свою електронну декларацію про доходи за минулий 2016 рік. Вказує, що позивачу стало відомо, що 02 квітня 2018 року військовою прокуратурою Західного регіону України інформовано Національне агентство з питань запобігання корупції про неподання позивачем декларації за 2017 рік за вих.№10/5-196вих.18. Вважає таке рішення та дії військової прокуратури Західного регіону України щодо інформування Національного агентства з питань запобігання корупції протиправними і незаконними, оскільки позивач з 31 серпня 2016 року не є суб`єктом декларування (не є військовою посадовою особою та не перебуває на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури). Вказує, що 25 травня 2018 року направив скаргу в Національне агентство з питань запобігання корупції щодо протиправних дій і рішень військової прокуратури Західного регіону України. Національне агентство з питань запобігання корупції відповіддю від 02 серпня 2018 року за вих. № 44-01/33026/18 повідомило про продовження розгляду скарги від 25 травня 2018 року. Вказує, що 26 жовтня 2018 року повторно звернувся зі скаргою в Національне агентство з питань запобігання корупції щодо протиправних рішень і дій військової прокуратури Західного регіону України, проте відповіді на неї не отримав.

Ухвалою суду від 02.11.2018 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві. Зазначає, що ОСОБА_2 у 2017 році виконував функції держави та був військовою посадовою особою. У відповідності до ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» був суб`єктом декларування. Військові посадові особи - це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно- господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством (п. 12 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»). Частиною 8. ст. 20 Закону військові посадові особи, крім військовослужбовців строкової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки, військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також військових посадових осіб з числа військовослужбовців військової служби за контрактом осіб рядового складу, військової служби за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, військовослужбовців молодшого офіцерського складу військової служби за контрактом осіб офіцерського складу, зобов`язані подавати щороку до 1 квітня декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про запобігання корупції». Окрім того вказує, що ОСОБА_2 підписавши 2 вересня 2014 року контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України добровільно взяв на себе зобов`язання проходити військову службу у ЗСУ протягом строку Контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби та цим Контрактом а також подавати про себе та членів сім`ї інформацію, необхідну для проходження військової служби та соціального захисту. Також вказує, що постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 26.04.2002 «Про судову практику у справах про хабарництво» визначено, що організаційно-розпорядчі обов`язки - це обов`язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Особа є службовою не тільки тоді, коли вона здійснює відповідні функції чи виконує обов`язки постійно, а й тоді, коли вона робить це тимчасово або за спеціальними повноваженнями, за умови, що зазначені функції чи обов`язки покладені на неї правомочним органом або правомочною службовою особою. Зазначає, що наказом військового прокурора Західного регіону України від 26 березня 2018 року № 162к ОСОБА_2 на час перебування у розпорядженні прокурора регіону, зобов`язано виконувати обов`язки, встановлені першим заступником військового прокурора Західного регіону України. Перебуваючи у розпорядженні військового прокурора Західного регіону України, ОСОБА_2 постійно залучався до організації та виконання заходів, спрямованих на підвищення фахового рівня та бойової підготовки особового складу, фізичної підготовки та спортивної роботи підрозділів військової прокуратури регіону, тощо. Тобто, ОСОБА_2 тимчасово мав у підпорядкуванні трудовий колектив та здійснював керівництво ділянкою роботи. Зазначає, що за виконувану роботу ОСОБА_2 отримав достатнє та належне йому грошове забезпечення, в тому числі щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, премії), залежно від інтенсивності військової служби та виконуваної роботи, відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Враховуючи викладене, вважає, що ОСОБА_2 , на час перебування у розпорядженні прокурора регіону, продовжує проходити військову службу згідно з Положенням, виконувати обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої він перебуває, тимчасово мав у підпорядкуванні трудовий колектив та здійснював керівництво ділянкою роботи, а тому являється суб`єктом декларування та був зобов`язаний до 01 квітня 2018 року подати шляхом заповнення на офіційному веб-порталі Національного агенства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік за визначеною формою. Вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 28.11.2018 клопотання позивача задоволено та провадження у даній справі зупинено до одужання позивача.

Ухвалою суду від 30.10.2019 поновлено провадження у справі.

20.11.2019 представник відповідача подав суду додаткові пояснення в яких зазначив, що ОСОБА_2 не навів обґрунтування порушення його прав та інтересів у вказаному позові. Не зазначено жодної норми матеріального права, яку порушено внаслідок подання військовою прокуратурою регіону до Національного агенства з питань запобігання корупції інформування про неподання позивачем декларації за 2017 рік. Зазначає, що гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі № 800/301/16). Тобто, відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту (висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 802/2474/17-а; провадження № 11-1081апп 18). Оскільки ОСОБА_2 у своєму позові не навів обґрунтованих підстав порушення його прав військовою прокуратурою Західного регіону України, які підлягають судовому захисту, що у свою чергу виключає можливість звернення до суду, відтак, просить суд прийняти рішення про відмову у задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до військової прокуратури Західного регіону України про визнання протиправних дій і рішень суб`єкта владних повноважень.

Ухвалою суду від 20.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

11.12.2019 позивач подав заперечення на пояснення відповідача, та зазначив, що порушення його прав полягає: в примушуванні військовою прокуратурою регіону через державний орган (Національне агентство з питань запобігання корупції) до виконання не передбачених Законами чи іншими нормативно-правовими актами обов`язків щодо декларування своїх доходів і видатків; розповсюдження недостовірної інформації щодо порушення ОСОБА_2 законодавства про запобігання корупції; порушення прав ОСОБА_2 на недоторканність особистого життя, честі, гідності та ділової репутації; створення реальних загроз до притягнення ОСОБА_2 . Національним агентством з питань запобігання корупції до адміністративної відповідальності чи ініціювання притягнення до кримінальної відповідальності, як це, зокрема, мало місце в 2019 році за аналогічною інформацією військової прокуратури регіону.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просить суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача заперечив проти позову повністю, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд заслухав вступне слово представників сторін, дослідив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 31 серпня 2016 року наказом Генерального прокурора України № 359-вк звільнено з посади першого заступника військового прокурора Західного регіону України на підставі пункту 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» та зараховано в розпорядження Генерального прокурора України (а.с. 10).

Начальник відділу роботи з кадрами військової прокуратури Західного регіону України надіслав повідомлення від 02.04.2018 №10/5-1906вих-18 до Національного агенства про факт неподання чи несвоєчасного подання декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в якому зазначено, що ОСОБА_2 , який працює у військовій прокуратурі Західного регіону України не подав щорічної декларації за 2017 рік відповідно до статті 49 Закону України «Про запобігання корупції». У вказаному повідомленні зазначено посаду позивача: «в розпорядженні прокурора Західного регіону України» (а.с.6).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся за захистом свої прав до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п. 2 ч. 1).

Національне агентство у своїй діяльності керується Законом України «Про запобігання корупції».

Відповідно до стаття 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Особа, яка претендує на зайняття посади, зазначеної у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, та особа, зазначена у пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, до призначення або обрання на відповідну посаду, подає в установленому цим Законом порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Особи, зазначені у підпункті "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, подають в установленому цим Законом порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік у разі входження до складу конкурсної або дисциплінарної комісії, утвореної відповідно до законів України "Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", цього та інших законів України, Громадської ради доброчесності, утвореної відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", - протягом десяти календарних днів після входження (включення, залучення, обрання, призначення) до складу відповідної комісії, Громадської ради доброчесності.

Частиною другою статті 49 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено обов`язок, зокрема, державних органів, перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності) відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

Порядок перевірки факту подання суб`єктами декларування декларацій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій затверджений рішенням Національного агентства від 06.09.2016 № 19 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.11.2016 за № 1479/29609 (далі - Порядок).

Пунктом 3 Порядку встановлено, що перевірка факту подання декларацій та повідомлення Національного агентства про випадки неподання чи несвоєчасного подання декларацій покладаються на уповноважений підрозділ (особу) з питань запобігання та виявлення корупції відповідного органу, або інший структурний підрозділ такого органу (далі - відповідальний підрозділ (особа)), визначений керівником органу.

Згідно з положеннями пунктів 5, 6 Порядку відповідальний підрозділ (особа) органу, в якому працюють (працювали) суб`єкти декларування, перевіряє факт подання декларацій шляхом пошуку та перегляду інформації в публічній частині Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на офіційному вебсайті Національного агентства.

У випадку встановлення факту неподання чи несвоєчасного подання декларацій суб`єктами декларування відповідно до вимог Закону, відповідальний підрозділ (особа) органу, в якому працюють (працювали) суб`єкти декларування, повідомляє про це Національне агентство упродовж трьох робочих днів з дня виявлення такого факту. Повідомлення Національного агентства про факт неподання чи несвоєчасного подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (додаток 1), надсилається засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення).

Судом встановлено, що листом від 19.08.2019 № 11-307вих 19 за підписом начальника відділу роботи з кадрами військової прокуратури Західного регіону України Кітраль С.І. (вх. № 05/75338/19 від 23.08.2019) відповідно до Порядку надійшло повідомлення про факт неподання декларації перед звільненням ОСОБА_2 .

Відповідно до 7 Порядку, у випадку встановлення факту неподання декларації суб`єктом декларування відповідно до вимог Закону Національне агентство письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію.

Повідомлення суб`єкту декларування надсилається засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом із повідомленням про вручення) за адресами, що зазначені в поданих таким суб`єктом деклараціях, повідомленнях відповідних органів, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції (у разі їх надходження) відповідно до законодавства, або вручається суб`єкту декларування особисто під підпис.

Відповідно до положень Порядку Національне агентство листом від 02.09.2019 № 44-01/65787/19 ОСОБА_2 направлено повідомлення про факт неподання декларації (а.с.91).

Суд зазначає, що Порядком та Законом України "Про запобігання корупції" не передбачено скасування повідомлення Національного агентства про факти неподання/несвоєчасного подання декларації.

Разом з тим частиною першою статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено суб`єктів декларування, як осіб, зазначених у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 Закону, інших осіб, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Підпунктом «г» пункту 1 частини першої статті 3 Закону встановлено, що до суб`єктів декларування належать військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та військової підготовки.

Відповідно до частини 12 статті 6 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військові посадові особи - військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.

Таким чином, як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 31 серпня 2016 року наказом Генерального прокурора України № 359-вк звільнений з посади першого заступника військового прокурора Західного регіону України на підставі пункту 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» і зарахований в розпорядження Генерального прокурора України та відповідно не обіймав посад в органах прокуратури та не був військовою посадовою особою.

Враховуючи наведене, судом встановлено, що позивач не є суб`єктом декларування відповідно до Закону з 2016 року та на нього не поширюються вимоги статті 45 Закону України «Про запобігання корупції».

Разом з тим, необхідно зважати, що відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що листом Національного агенства з питань запобігання корупції №111-11/77664/19 від 30.10.2019 про розгляд звернення позивача від 16.09.2019, повідомлено ОСОБА_2 про відсутність підстав для подання щорічної декларації, якщо останній після звільнення не перебував на посаді в органах прокуратури та не був військовою посадовою особою (а.с.97).

Таким чином, позивачу надано вичерпну відповідь щодо відсутності обов`язку подання позивачем щорічної декларації згідно вимог Закону України "Про запобігання корупції", а відтак відсутня відповідальність передбачена законодавством України за не подання такої.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, звертаючись до суду з позовом про визнати протиправними рішення і дії військової прокуратури Західного регіону щодо скерування у квітні 2018 року в Національне агентство з питань запобігання корупції повідомлення про неподання до 1 квітня 2018 року ОСОБА_2 , як особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларації про доходи за 2017 рік, позивач зобов`язаний зазначити не лише в чому полягала неправомірність, на його думку, такого рішення і дій, а й чим такі дії порушують його права та інтереси у сфері публічно-правових відносин, який спосіб захисту позивач просить суд застосувати (зобов`язати відповідача вчинити дії чи утриматися від вчинення дій, тощо).

Оскільки сфера застосування норм оскаржуваних дій відповідача у надісланні повідомлень про факт неподання декларації, не визначає ні прав, ні обов`язків позивача, то суд вважає відсутнім факт порушення відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у площині публічно-правових відносин інтересів позивача у зв`язку із вчиненням таких дій.

Відтак, проаналізувавши приписи зазначеного законодавства у взаємозв`язку з обставинами даної справи, суд дійшов переконання про відсутність порушень прав позивача у сфері публічно-правових відносин, а відтак позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257- 262 КАС України, суд

у х в а л и в :

1. У задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та рішень Військової прокуратури Західного регіону України - відмовити повністю.

2. Судові витрати з сторін не стягуються.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 20.12.2019.

Суддя Коморний О.І.