Справа № 480/2111/19
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2019-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 листопада 2019 р. Справа № 480/2111/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Осіпової О.О.,
за участю секретаря судового засідання - Мікулінцевої А.П.,
позивача - Зими Д.М.,
представника відповідача та третьої особи - Москаленка Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/2111/19 за позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: Управління патрульної поліції в Сумській області, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, третя особа: Управління патрульної поліції в Сумській області, в якому просить:
- скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 08.05.2019 року №321 о/с в частині звільнення позивача з посади;
- поновити його на службі в Управлінні патрульної поліції Сумської області Департаменту патрульної поліції на посаді інспектора взводу №2 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Сумській області;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Свої вимоги мотивує тим, що його незаконно звільнили відповідно до п.7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки в 14-денний строк після подання ним 27.04.2019р. рапорту про звільнення за власним бажанням ним було подано заяву про його відкликання. Зокрема, 10.05.2019р. він надіслав рапорт поштою до Управління патрульної поліції в Сумській області, а також відправив фотокопію зазначеного документа на офіційну електронну скриньку Департаменту патрульної поліції. Зазначає, що 11.05.2019р. в його вихідний день йому зателефонували з сектору кадрового забезпечення та повідомили, що необхідно з`явитися до управління патрульної поліції та отримати документи про звільнення і здати спеціальні засоби, спорядження. Таким чином, до подальшого несення служби він допущений не був. Вказує на порушення порядку звільнення працівників як на підставу для скасування оскаржуваного наказу.
Ухвалою суду від 18.06.2019р. позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою від 02.07.2019р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження та призначено підготовче засідання.
11.09.2019р. ухвалою суду закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні.
В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, просив позов задовольнити, пояснивши, що відповідачем в день його звільнення 11.05.2019р. о 10год.19хв. було отримано його рапорт про відхилення раніше поданого ним рапорту про звільнення. Крім того, 10.05.2019р. аналогічне звернення направлено ним засобами поштового зв`язку. До направлення рапорту він неодноразово звертався до керівництва Управління патрульної поліції в Сумській області щодо припинення процедури звільнення, проте його звернення не приймалися до розгляду та не реєструвалися, а попередній рапорт йому не повернуто. Також зазначає, що згідно з графіком робочих змін роти 3 батальйону управління патрульної поліції день звільнення 11.05.2019р. був вихідним днем, а наступна робоча зміна припадала на 13.05.2019р., внаслідок чого саме ця дата мала б бути днем звільнення.
Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.64-67). Пояснив, що, враховуючи рапорт ОСОБА_2 про звільнення, Департаментом патрульної поліції 08.05.2019р. правомірно видано наказ №321 о/с, яким позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 7 частини 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 11.05.2019р. При цьому, відповідно до цієї ж статті днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. Відповідно до пункту 13 наказу Департаменту патрульної поліції від 03.01.2018р. №21 «Про організацію обліково-фінансової діяльності та оплати праці в Департаменті патрульної поліції» для здійснення своєчасного та повного розрахунку при звільненні (переведенні) працівникові Департаменту підрозділом кадрового забезпечення видається обхідний лист, заповнення якого є підставою для остаточного розрахунку з ним. Отже, сектором кадрового забезпечення на виконання вимог наказів Департаменту №21 від 03.01.2019р. та №321 від 08.05.2019р., з метою здійснення своєчасного та повного розрахунку при звільненні, ОСОБА_2 було вручено обхідний лист затвердженої форми, який останній підписав в усіх структурних підрозділах управління. Того ж дня позивач отримав в секторі кадрового забезпечення трудову книжку та витяг з наказу, про що склав власноручно розписку. Зазначив, що ні станом на день видання наказу про звільнення, ні станом на день звільнення позивач не подавав рапорту про відкликання його попереднього рапорту про звільнення, як того вимагає Порядок, тобто до сектору кадрового забезпечення Управління патрульної поліції в Сумській області ДПП. Таким чином, відповідач вважає, що наказ Департаменту патрульної поліції від 08.05.2019р. № 321 о/с прийнятий відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби, затвердженого наказом МВС України від 23.11.2016 № 1235, а тому представник відповідача у задоволенні позову просив відмовити.
Допитаний за клопотанням позивача в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 щодо обставин звернення ОСОБА_2 до керівництва управління патрульної поліції з приводу відкликання поданого ним рапорту про звільнення пояснив, що до його роботи на посаді поліцейського відділу патрульної поліції АР Криму та м. Севастополя він працював в Управлінні патрульної поліції в Сумській області разом з позивачем, якого він зустрів 07.05.2019р. о 10год.00хв. ранку біля кабінету, де розташована канцелярія. Останній повідомив йому, що хотів подати рапорт, проте його не прийняли та повернули без штампу, після чого ОСОБА_2 попрямував на 3 поверх до начальства. В той же день він знову зустрів позивача, який після обіду намагався подати рапорт про відкликання рапорту про звільнення за власним бажанням від 27.04.2019р., однак його знову не зареєстрували.
Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_1 , працююча в Управлінні патрульної поліції в Сумській області на посаді діловода сектору документального забезпечення, яка, за словами Зими ОСОБА_4 , була присутня в канцелярії під час його звернення щодо реєстрації рапорту про відкликання рапорту від 27.04.2019р. про звільнення, пояснила, що до її посадових обов`язків входить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції. Зокрема, щоб здати рапорт, працівник повинен спочатку звернутися до відділу кадрового забезпечення за резолюцією керівника, а потім до канцелярії для реєстрації вхідного номера, після чого документ передається до Департаменту патрульної поліції. Повідомила, що від юриста управління вона дізналася, що ОСОБА_2 було звільнено із займаної посади та він звернувся із позовом до суду про поновлення на роботі. Оскільки до канцелярії щодня звертається багато осіб, вона не пам`ятає, чи звертався до неї позивач з приводу реєстрації заяви про відкликання раніше поданого ним рапорту на звільнення.
Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що з 25.02.2016р. наказом № 37 о/с Головного управління Національної поліції в Сумській області Зима Д.М. був прийнятий на службу в Національній поліції України, в подальшому проходив службу на посаді інспектора взводу №2 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (лейтенант поліції).
11.05.2019р. наказом Департаменту патрульної поліції № 321 о/с від 08.05.2019р. позивач був звільнений зі служби в поліції відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» на підставі рапорту від 27.04.2019р.(а.с.9,74).
Надаючи оцінку правомірності винесення наказу про звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції № 321 о/с від 08.05.2019р., суд виходить з наступного.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 10.05.2019р. позивачем надіслано до Управління патрульної поліції в Сумській області рекомендованим поштовим відправленням рапорт, яким він прохав залишити без розгляду поданий ним рапорт від 27.04.2019р. про звільнення, оскільки має бажання продовжити службу в органах Національної поліції України на займаній посаді (а.с.11).
Також 11.05.2019р. о 10год.19хв. позивачем на офіційну електронну адресу відповідача надіслано лист про відкликання рапорту про звільнення від 27.04.2019р., до якого додано копію відповідного рапорту (а.с.28-29).
Спеціальним Законом, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, є Закон України «Про Національну поліцію».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Як визначено ч.1 ст. 60 Закону, проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч. 3 та ч. 4 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Підстави для звільнення зі служби в поліції визначені статтею 77 Закону України «Про Національну поліцію», згідно з п. 7 ч. 1 вказаної норми поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.
Відповідності до п.п. «ж» п. 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991р. № 114 (далі - Положення № 114) особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.
Пунктом 68 Положення № 114 встановлено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.
Приймаючи рішення у справі, суд також враховує висновки, викладені в Постановах Верховного Суду України від 05.03.2012 року у справі №21-42а12 та від 17.02.2015 року у справі №21-8а15, щодо застосування норм Кодексу законів про працю України в разі не врегулювання спірних правовідносин спеціальним законом та звертає увагу на наступне.
У зв`язку з тим, що нормами спеціального законодавства не достатньо врегульований порядок звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, суд зазначає, що у даному випадку слід застосовувати норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), які визначають порядок розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк з ініціативи працівника.
Так, згідно з положеннями ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Виходячи зі змісту цієї статті, працівнику дається безумовне право на відкликання поданої ним заяви про звільнення за власним бажанням протягом двотижневого строку, встановленого ст. 38 Кодексу законів про працю України.
Така позиція також підтверджується висновками Верховного суду України у постанові від 05.12.2011 року у справі №21-236а11 про те, що звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби за власним бажанням до закінчення трьохмісячного строку про таке звільнення, встановленого пунктом 68 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», згідно з яким зазначені особи мають право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовились про звільнення у більш короткий строк, є протиправним.
Згідно з п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації.
Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави вважати, що за працівником, який попередив власника або уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням, упродовж двотижневого строку зберігається право на залишення на роботі, за виключенням випадку, коли на його місце запрошено іншу особу, якій відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
Суд вважає, що оскільки звільнення за власним бажанням є одностороннім волевиявленням працівника, який подав заяву (рапорт) про звільнення за власним бажанням, тому він у будь-який момент до свого звільнення з моменту подачі заяви може її відкликати і звільнення у такому випадку не проводиться, а також працівник не підлягає звільненню у випадку, коли цей строк закінчився, а він не залишив місце роботи і не вимагає припинення трудових відносин.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваним наказом від 08.05.2019р. №321о/с позивача було звільнено зі служби з 11.05.2019р. (а.с.9), про що внесений відповідний запис до трудової книжки (а.с.7).
Статтею 241-1 КзпП України встановлений такий порядок обчислення строків, передбачених цим Кодексом: строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, то строк закінчується в останній день цього місяця. Строк, обчислюваний тижнями, закінчується у відповідний день тижня. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.
Так, враховуючи, що рапорт про звільнення був поданий 27.04.2019р. (а.с.74), то двотижневий строк, протягом якого ОСОБА_2 може відкликати цей рапорт, повинен обраховуватися з наступного дня, тобто з 28.04.2019р., та закінчуватися 13.05.2019р., оскільки його останній день 11.05.2019р. згідно з графіком несення служби складом батальйону УПП в Сумській області ДПП на травень 2019 року є вихідним днем для 3 роти, в якій позивач проходив службу, а 12.05.2019р. також було вихідним днем згідно з цим графіком (а.с.77).
Суд зазначає, що звернення позивача із рапортами про відкликання раніше поданого рапорту про звільнення від 27.04.2019р. підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.10) та копією електронного листа до відповідача, відправленими до закінчення двотижневого строку, визначеного ст.38 КзпП України, а саме 10.05.2019р. (отримане 13.05.2019р. (а.с.31) в останній день строку) та 11.05.2019р. (а.с.28-29).
Такі дії позивача вказують на його намір реалізувати своє право на залишення на роботі, таким чином звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліції» не відповідає його дійсному волевиявленню.
Відсутність у позивача дійсного бажання звільнятись з органів поліції він також підтвердив в судовому засіданні.
При цьому, суд не може покласти в основу судового рішення пояснення ОСОБА_3 , який на той час працював разом з позивачем в управлінні патрульної служби, оскільки з його пояснень, наданих в судовому засіданні, слідує, що він не був присутній у кабінеті керівника управління патрульної поліції та в канцелярії під час повернення рапорту про відкликання раніше поданого рапорту позивачу, а лише дізнався про наявність такого факту зі слів самого позивача, коли зустрів його біля канцелярії.
Також суд не може покласти в основу судового рішення пояснення ОСОБА_1 , працюючої в Управлінні патрульної поліції в Сумській області на посаді діловода сектору документального забезпечення, яка, за словами ОСОБА_2 , була присутня в канцелярії під час його звернення щодо реєстрації рапорту про відкликання рапорту від 27.04.2019р. про звільнення, оскільки в судовому засіданні вона зазначила, що не пам`ятає, чи звертався до неї позивач з приводу реєстрації заяви про відкликання раніше поданого ним рапорту на звільнення, а отже вона не повідомила про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.
Проте, як вже зазначалося вище, матеріалами справи підтверджується факт звернення позивача із рапортами про відкликання раніше поданого рапорту про звільнення від 27.04.2019р. до спливу передбаченого законом строку, який повідомив про своє бажання продовжувати трудові відносин (а.с.10,28-29).
Крім того, в матеріалах справи (а.с.89) міститься копія його рапорту від 06.05.2019р. про залишення рапорту від 27.04.2019р. без розгляду внаслідок бажання продовжити службу в поліції, на якій міститься штамп Управління патрульної поліції в Сумській області, а також копія рапорту від 06.05.2019р., зареєстрованого управлінням 13.05.2019р. (а.с.32), тобто в останній день двотижневого строку, встановленого ст.38 КзпП України, враховуючи положення ст.241-1 цього ж Кодексу.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно з п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Перевіривши оскаржуваний наказ від 08.05.2019р. №321 о/с на відповідність вказаним положенням Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про те, що вказаний наказ прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про Національну поліцію», проте не обґрунтовано та без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, внаслідок чого суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування цього наказу та необхідність поновлення лейтенанта поліції ОСОБА_2 на посаді інспектора взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області.
Задовольняючи позовні вимоги, суд не погоджується з посиланнями представника відповідача на те, що підписання позивачем 11.05.2019р. обхідного листа (а.с.44), отримання трудової книжки та військового квитка в секторі кадрового забезпечення управління патрульної поліції, про що останній написав розписку (а.с.43), свідчить про його згоду зі звільненням зі служби в поліції та про неможливість його поновлення на займаній посаді, оскільки вказані обставини підтверджують не відсутність наміру продовжити трудові відносини, а факт здачі ОСОБА_2 службової документації, спеціальних засобів, зброї, матеріальних цінностей, закріплених за ним як за поліцейським, які він не вправі був використовувати після звільнення.
За правилами частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_5 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто за 190 робочих днів.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач під час судового розгляду справи не довів правомірності свого рішення.
За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду, зокрема, про:
2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць;
3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а стягнення його з відповідача чинним законодавством не передбачено.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: Управління патрульної поліції в Сумській області, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 08.05.2019р. №321о/с в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції.
Поновити ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) в Управлінні патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції на посаді інспектора взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області.
Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді інспектора взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області.
Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 10 456грн.85коп. (десять тисяч чотириста п`ятдесят шість грн. вісімдесят п`ять коп.) з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 09 грудня 2019 року
Суддя О.О. Осіпова