Справа № 819/1422/16
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2019-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2019 року

Київ

справа №819/1422/16

адміністративне провадження №К/9901/22948/18, К/9901/22947/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційні скарги Державної служби України з безпеки на транспорті та Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівське АТП-14631» на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чортківське автотранспортне підприємство 16142» до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівське АТП-14631» про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних- вимог та їх обґрунтування

Товариство з обмеженою відповідальністю «Чортківське автотранспортне підприємство 16142» (далі - ТОВ «Чортківське автотранспортне підприємство 16142», позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач) про скасування рішення конкурсного комітету Укртрансбезпеки з проведення конкурсу з перевезень пасажирів на міжміському і приміському маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласний маршрут), від 26 жовтня 2016 року в частині обрання ТОВ «Львівське АТП-14631» переможцем по перевезенню пасажирів на міжміському маршруті загального користування Чортків-Львів (рейси 265/266).

В обґрунтування вимог позовної заяви вказував, що 26 жовтня 2016 року ТОВ «Чортківське автотранспортне підприємство 16142» приймало участь у конкурсі з перевезень пасажирів на міжміському і приміському маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласний маршрут), рейси 265/266 Чортків-Львів, який оголошений згідно з наказом Укртрансбезпеки від 20 вересня 2016 року №654.

За результатами розгляду пропозицій перевізників-претендентів ТОВ «Львівське АТП-14631» і ТОВ «Чортківське АТП 16142», які допущені до участі у конкурсі, та сумарної кількості балів, нарахованих згідно з оцінюванням пропозицій перевізників-претендентів за бальною системою, конкурсним комітетом визначено переможцем конкурсу ТОВ «Львівське АТП-14631», таким, що зайняв друге місце визнано ТОВ «Чортківське АТП 16142».

Результат конкурсу позивач вважає незаконними з огляду на те, що конкурсний комітет Укртрансбезпеки неправомірно допустив до участі в конкурсі ТОВ «Львівське АТП-14631».

Позивач вважає, що ТОВ «Львівське АТП-14631» не має власної матеріально-технічної бази у місті Чортків Тернопільської області та не зможе забезпечити передрейсовий та післярейсовий медичний огляд водіїв на даному маршруті, огляд автобуса перед виїздом на маршрут, а також забезпечити зберігання транспортного засобу поза межами своєї матеріально-технічної бази, яка знаходиться у місті Львові, тобто не зможе виконувати вимоги, які ставляться до автомобільного перевізника відповідно до статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у спірному випадку за результатами розгляду пропозицій претендентів-перевізників найбільшу кількість балів набрало ТОВ «Львівське АТП-14631» - 28 балів, тоді як ТОВ «Чортківське АТП 16142» отримало лише 21,6 бали. ТОВ «Львівське АТП-14631» правомірно визнано конкурсним комітетом Укртрансбезпеки переможцем конкурсу з перевезення пасажирів по маршруту Чортків-Львів.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову, якою адміністративний позов задоволено.

Скасовано рішення Конкурсного комітету «Укртрансбезпеки» по проведенні конкурсу з перевезень пасажирів на міжміських міжобласних маршрутах від 26 жовтня 2016 року в частині обрання переможцем по перевезенню пасажирів на міжміському маршруті загального користування «Чортків-Львів» (рейси 265/266) - ТОВ «Львівське АТП 14631».

Задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд не погодився з вказаним висновком суду першої інстанції, мотивуючи тим, що Конкурсний комітет «Укртрансбезпеки» по проведенні конкурсу з перевезень пасажирів на міжміських міжобласних маршрутах незаконно допустив до участі в ТОВ «Львівське АТП -14631», та 26 жовтня 2016 року визнав таке товариство переможцем конкурсу (рейси 265/266).

Разом з тим, апеляційний суд вказав, що в майбутньому перевізник-переможець конкурсу не зможе забезпечити у місті Чорткові Тернопільської області (з якого починається та в якому закінчується оборотний рейс) передрейсовий та післярейсовий медичний огляд водіїв, контроль за технічним станом транспортних засобів, їх зберігання, оскільки матеріально-технічна база перевізника знаходиться у місті Львові, на відстані більше 100 км від місця формування оборотного рейсу), тобто забезпечити дотримання вимог статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт».

При цьому відповідач визнав і не заперечував відсутність своєї матеріально-технічної бази у місті Чорткові Тернопільської області.

Таким чином, на переконання суду апеляційної інстанції, відсутність у ТОВ «Львівське АТП 14631» вищезазначених умов для участі в конкурсі на перевезення по об`єкту конкурсу на міжміському маршруті загального користування «Чортків-Львів» (рейси 265/266), свідчить про те, що Конкурсний комітет «Укртрансбезпеки» по проведенню конкурсу з перевезень пасажирів на міжміських міжобласних маршрутах всупереч статті 45 Закону України «Про автомобільний транспорт», п. п. 3 пункту 12 «Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування незаконно допустив до участі в ТОВ «Львівське АТП -14631», та 26 жовтня 2016 року визнав таке товариство переможцем конкурсу (рейси 265/266).

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

У касаційних скаргах Державна служба України з безпеки на транспорті та ТОВ «Львівське АТП-14631», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги Державна служба України з безпеки на транспорті вказує, що наявність у ТОВ «Львівське АТП 14631» сертифікату відповідності послуг з перевезення пасажирів автобусами серії ВГ №ЦА9.009.01220-15 виданого органом з сертифікації дорожніх транспортних засобів та систем управління якістю Державним автотранспортним науково-дослідним і проектним інститутом є беззаперечним доказом наявності матеріально-технічної бази, на якій забезпечується передрейсовий та післярейсовий медичний огляд водіїв, передрейсовий та післярейсовий огляд автобусів, а також зберігання транспортних засобів.

Скаржник вказує, що сертифікат відповідності послуг пасажирського автомобільного транспорту видається підприємству-перевізнику лише у разі виконання таким перевізником вимог нормативно - правових актів та нормативних документів, якими встановлено вимоги до безпеки життя, здоров`я людей, захисту їхнього майна та охорони довкілля при наданні послуг пасажирського -автомобільного транспорту.

Таким чином, на думку скаржника, сертифікат за № 11А9.009.01220-15, виданий ТОВ «Львівське АТП-14631» підтверджує, що послуги такого підприємства з перевезення -пасажирів автобусами відповідають вимогам законодавства щодо безпеки перевезень пасажирів автомобільним транспортом, у тому числі Закону України «Про автомобільний транспорт».

ТОВ «Львівське АТП-14631» підтримало позицію касаційної скарги Державної служба України з безпеки на транспорті та додатково зазначило, що наявність працівників, які здійснюють контроль за технічним станом транспортних засобів, та працівників, які проводять щоденний огляд стану здоров`я водіїв у разі, якщо матеріально-технічна база розміщена не більше як 100 кілометрів від місця формування оборотного рейсу, є одним з показників для нарахування балів перевізнику-претенденту, який бере участь в конкурсі, і тому не може бути одночасно підставою недопуску перевізника до участі в конкурсі.

При цьому ТОВ «Львівське АТП-14631» посилалось на висновок ВАСУ викладений у постанові від 24 вересня 2013 року у справі № 2а/1270/10391/12, відповідно до якого станом на час проведення конкурсу зазначені обставини не могли мати наслідком недопущення перевізника до участі у конкурсі, а повинні були враховуватись при оцінці претендентів-перевізників, а саме, пакету наданих ними документів та їх загальної характеристики і досліджуватись під час проведення конкурсу.

Позиція інших учасників справи

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Рух касаційної скарги

Суддя-доповідач Вищого адміністративного суду України ухвалами від 15 березня 2017 року та 29 березня 2017 року відкрив касаційне провадження на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року.

15 березня 2018 року касаційні скарги передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

За результатом автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: (суддя-доповідач) Желтобрюх І.Л. (судді) Білоус О.В., Бевзенко В.М.

За результатом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: (суддя-доповідач) Загороднюк А.Г. (судді), Єресько Л.О., Соколов В.М.

Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2019 року призначено справу до розгляду.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

Укртрансбезпекою відповідно до наказу №654 від 20 вересня 2016 року оголошено конкурс на право здійснювати перевезення пасажирів на міжміському і приміському маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласний маршрут), по маршруту Чортків-Львів (рейси 265/266), про що розміщено відповідне оголошення на офіційному веб-сайті Укртрансбезпеки, з визначенням дати його проведення 26 жовтня 2016 року. Зміст оголошення містив умови конкурсу, організатором конкурсу виступала Укртрансбезпека.

Для участі в конкурсі подали документи чотири перевізники, серед яких ТОВ «Львівське АТП-14631» то ТОВ «Чортківське АТП 16142».

Обидва перевізники-претенденти допущені до участі у конкурсі, як вбачається з витягу з протоколу конкурсу № 8 від 26 жовтня 2016 року.

За результатами оцінювання пропозицій перевізників-претендентів по маршруту Чортків-Львів ТОВ «Львівське АТП-14631» набрало 28 балів, а ТОВ «Чортківське АТП 16142» - 21,6 бали.

Тому, прийнято рішення визнати переможцем конкурсу ТОВ «Львівське АТП-14631» на самостійне виконання рейсів 265/266 по маршруту Чортків-Львів, визнано таким, що зайняв друге місце ТОВ «Чортківське АТП 16142».

З таким рішенням конкурсного комітету не погоджуються позивач та звернувся до адміністративного суду, вважаючи, що відповідач неправомірно допустив до участі в конкурсі на перевезення пасажирів ТОВ «Львівське АТП-14631».

Релевантні джерела права й акти їх застосування.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 7 Закон України «Про автомобільний транспорт» забезпечення організації пасажирських перевезень на міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласні маршрути), покладається на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Згідно з частиною першою статті 43 Закон України «Про автомобільний транспорт» визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.

Статтею 45 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що у конкурсі на визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування можуть брати участь автомобільні перевізники, які мають ліцензію на той вид послуг, що виносять на конкурс, на законних підставах використовують у достатній кількості сертифіковані автобуси відповідного класу, відповідають вимогам, викладеним у статті 34 цього Закону.

До участі в конкурсі не допускаються автомобільні перевізники, які: визнані банкрутами або щодо яких порушено справу про банкрутство чи ліквідацію як суб`єкта господарювання; подали до участі в конкурсі документи, що містять недостовірну інформацію; не відповідають вимогам статті 34 цього Закону; передбачають використовувати на маршрутах автобуси, переобладнані з вантажних транспортних засобів.

Стаття 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлює вимоги до автомобільного перевізника.

Автомобільний перевізник повинен:

- виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів;

- утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону;

- забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут;

- забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв;

- організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод;

- забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства;

- забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту;

- забезпечувати безпеку дорожнього руху;

- забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Автомобільні перевізники з кількістю транспортних засобів десять і більше зобов`язані організовувати підвищення кваліфікації керівників і спеціалістів автомобільного транспорту, діяльність яких пов`язана з наданням послуг автомобільного транспорту, у термін один раз на п`ять років, а з питань безпеки перевезень, охорони праці та пожежної безпеки - у термін один раз на три роки в порядку, який визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Положеннями статті 44 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Порядок проведення конкурсів визначає Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1081 затверджений Порядок проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування (далі - Порядок № 1081), який визначає процедуру підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування і є обов`язковим для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами (організаціями), залученими на договірних умовах для організації забезпечення проведення конкурсів, конкурсними комітетами та автомобільними перевізниками.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1081 конкурсний комітет - постійний або тимчасовий орган, утворений організатором для розгляду конкурсних пропозицій та прийняття рішення про визначення переможця конкурсу.

Умови конкурсу - встановлені організатором (обов`язкові та додаткові) умови перевезень пасажирів, які повинні виконувати автомобільні перевізники, визначені на відповідному об`єкті конкурсу.

Згідно із пунктом 4 Порядку № 1081 Укртрансінспекція є організатором на міжміському і приміському маршрутах, які виходять за межі території області (міжобласний маршрут).

Відповідно до пункту 29 Порядку № 1081 для участі у конкурсі автомобільний перевізник подає на кожний об`єкт конкурсу окремо заяву за формою, визначеною згідно з додатками 1 або 2, і такі документи: нотаріально завірену копію ліцензії на право надання послуг з перевезень пасажирів (може подаватися в одному примірнику, якщо перевізник-претендент бере участь у кількох конкурсах, які проводяться на одному засіданні); перелік транспортних засобів, які пропонуються до використання на автобусному маршруті, із зазначенням марки, моделі, пасажиромісткості (з відміткою «з місцем водія/без місця водія»), VIN-коду транспортного засобу, державного номерного знака, року випуску транспортного засобу; копії ліцензійних карток на кожний автобус, який пропонується до використання на автобусному маршруті; 5) документ, що підтверджує внесення плати за участь у конкурсі, із зазначенням дати проведення конкурсу; 6) копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів або тимчасових реєстраційних талонів автобусів, що пропонуються до використання на маршруті; 7) копію документа, що підтверджує проведення процедури санації (за умови проведення санації); 8) перелік транспортних засобів, пристосованих для перевезення осіб з обмеженими фізичними можливостями, які пропонуються для роботи на автобусному маршруті, або письмова інформація про їх відсутність; 9) анкету відповідно до пункту 32 цього Порядку; 10) копія штатного розпису, податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за останні повні два квартали.

Комплектність поданих документів перевіряє в міру їх надходження організатор.

Пунктом 14 Порядку № 1081 передбачено, що на робочий орган покладаються функції з підготовки матеріалів для проведення конкурсу, їх аналізу та оцінки відповідності конкурсних пропозицій перевізника претендента умовам конкурсу, підготовки паспортів маршрутів та матеріалів для подальшого встановлення відносин між організатором та автомобільним перевізником переможцем конкурсу.

Відповідно до п.п. 3 пункту 12 Порядку № 1081 конкурсний комітет приймає рішення про недопущення до участі в конкурсі автомобільного перевізника, який: не відповідає вимогам статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Згідно з пунктом 37 Порядку № 1081 достовірність інформації, викладеної у заяві та документах, визначених пунктом 29 цього Порядку, перевіряється організатором та/або робочим органом не пізніше ніж за два дні до дати проведення конкурсу.

Пунктом 41 Порядку № 1081 передбачено, що під час проведення конкурсу представники організатора та органів державного контролю, які входять до складу конкурсного комітету, відповідно до їх компетенції надають інформацію про діяльність перевізника - претендента. Представники органів державного контролю несуть персональну відповідальність за достовірність поданої інформації відповідно до законодавства.

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що достовірність інформації, викладеної у заяві та документах перевізника-претендента перевіряється організатором та робочим органом не пізніше ніж за два дні до проведення конкурсу.

Конкурсному комітету, який відповідає за підготовку та проведення конкурсу, надано право не допускати до участі в конкурсі автомобільних перевізників, які, зокрема, подали до участі в конкурсі документи, що містять недостовірну інформацію.

Перевізник допускається до участі у конкурсі по результатах перевірки його відомостей організатором та робочим органом, і рішення про допуск (чи не допуск) перевізника до участі у конкурсі має бути прийнято конкурсним комітетом до початку проведення конкурсу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що не заперечується як відповідачем так і третьою особою, що матеріально-технічна база перевізника знаходиться у місті Львові, на відстані більше 100 км від місця формування оборотного рейсу, що всупереч приписам статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» є неможливим для забезпечення передрейсовий та післярейсовий медичний огляд водіїв, а також контроль за технічним станом транспортних засобів, їх зберігання.

Таким чином допускаючи ТОВ «Львівське АТП-14631» до конкурсу з перевезення пасажирів на автобусних маршрутах 265/266 і як наслідок оголошення його переможцем відповідач діяв протиправно, оскільки перевізник не дотримався вимог статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» та не надав доказів підтвердження у здійсненні забезпечення контролю технічного і санітарного стану транспортних засобів перед їх виїздом на маршрут та доказів забезпечення проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв.

При цьому посилання у касаційних скаргах на сертифікат відповідності послуг з перевезення пасажирів автобусами серії ВГ №ЦА9.009.01220-15, що виданий ТОВ «Львівське АТП-14631» не є підставою для допущення підприємства до участі у конкурсі, оскільки сертифікація послуг у Системі проводиться на їх відповідність вимогам нормативних документів щодо безпеки життя, здоров`я людей, захисту їх майна та охорони довкілля і не є критерієм для висновку про відповідність перевізником вимогам статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» при прийнятті рішення про допущення до участі в конкурсі автомобільного перевізника.

Правила сертифікації послуг автомобільного транспорту, затверджені Держстандарту України, Міністерства транспорту України 19 березня 1999 № 119/156 встановлюють порядок і вимоги до проведення сертифікації послуг автомобільного транспорту (далі - послуги) в Українській державній системі сертифікації продукції, процесів та послуг - Системі сертифікації УкрСЕПРО.

Правила є обов`язковими для органів із сертифікації послуг автомобільного транспорту (далі - ОС), а також підприємств, установ, організацій та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності, які надають послуги автомобільного транспорту, незалежно від форм власності.

Також аргументи касаційної скарги містять посилання на висновок викладений у постанові від 24 вересня 2013 року у справі № 2а/1270/10391/12 відповідно до якого станом на час проведення конкурсу зазначені обставини не могли мати наслідком недопущення перевізника до участі у конкурсі, а повинні були враховуватись при оцінці претендентів-перевізників, а саме, пакету наданих ними документів та їх загальної характеристики і досліджуватись під час проведення конкурсу.

Проте, фактичні обставини встановлені у справі № 2а/1270/10391/12 є різними на відміну від обставин встановлених у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 819/1663/16 (провадження 9901/15672/18, № 15674/18) та випливають з різної оцінки процедури проведення конкурсу.

Зокрема постановою Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 819/1663/16 (провадження 9901/15672/18, № 15674/18), якою залишено без змін постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 5 квітня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2017 року визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 05 грудня 2016 року № 896 «Про введення в дію рішень, прийнятих на засіданні конкурсного комітету з проведення конкурсів з перевезення пасажирів на міжміському і приміському маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласний маршрут) 26 жовтня 2016 року» у частині призначення ТОВ «Львівське АТП-14631» на самостійне виконання рейсів 265/266 по маршруту «Чортків-Львів» строком з 6 грудня 2016 року по 5 грудня 2021 року.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, Верховний Суд вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновків суду апеляційної інстанцій і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом норм матеріального або процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Верховний Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії» (Віііг Тоща V. Зраіп) серія А. 303-А; пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За такого правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій про задоволенні позову.

Викладені в касаційних скаргах доводи щодо помилковості висновків суду апеляційної інстанцій не підтвердилися під час розгляду касаційної скарги у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.

Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд апеляційної інстанції під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

За змістом частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Судові витрати

З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 4, 343, 350, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної служби України з безпеки залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Г. Загороднюк

судді Л.О.Єресько

В.М. Соколов