Справа № 580/1816/19
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1816/19 Суддя (судді) першої інстанції: В.П. Тимошенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Суркової Д.О.,

за участю представників сторін:

від позивача - Пилипенко І.І., адвокат Гейко В.А.,

від відповідача - Гришак А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Уманської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Уманської міської ради на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась у суд з позовом до Виконавчого комітету Уманської міської ради (далі - відповідач, апелянт) про визнання протиправним та скасування рішення «Про внесення змін до комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» від 09 листопада 2017 року в частині виключення торгових зон №4 та №36.

Позовні вимоги мотивує тим, що оскаржуваним рішенням порушуються загальні права підприємців, передбачені законодавством. Крім того, наголошує на тому, що у відповідача відсутні повноваження на прийняття спірного рішення.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Уманської міської ради «Про внесення змін до комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» від 09 листопада 2017 року №384 в частині виключення торгівельної зони №36. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне та неправильне встановлення обставин у справі, неправильне та неповне дослідження доказів, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Зокрема зазначає, що рішення прийнято з дотриманням закону. Наголошує, що в ухвалі про поновлення строку звернення до суду, не обґрунтовано поважні причини пропущення цього строку. Також на адресу відповідача не надходило ухвали про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, чим порушено його право викласти зміст та підстави своїх заперечень на позов, надати необхідні пояснення, поставити питання позивачу, що призвело до неправильного встановлення обставин справи, що мають значення для її вирішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що позивач є фізичною особою - підприємцем.

Рішенням Уманської міської ради від 12 жовтня 2010 року позивачу надано в оренду земельну ділянку для обслуговування павільйону - магазину з продажу промислових товарів площею 105 м2, за адресою АДРЕСА_1.

25 вересня 2014 року між позивачем та Уманською міською радою укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого останній надав, а позивач отримав у строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування групи тимчасових споруд з продажу промислових товарів площею 105м2 за вищевказаною адресою.

Згідно з пунктом 8 договору термін дії останнього визначено до 18 березня 2019 року, після закінчення якого позивач має переважне право поновлення його на новий строк.

18 березня 2014 року Управлінням містобудування та архітектури позивачу виданий паспорт прив`язки за групою тимчасових споруд за адресою: АДРЕСА_1, який дійсний до 18 березня 2019 року.

15 березня 2019 року позивач звернулась до Головного архітектора м. Умані з заявою про виготовлення нового паспорту прив`язки.

Листом від 21 березня 2019 відділ архітектури, містобудування та кадастру Уманської міської ради повідомив про відсутність можливості виготовити такий, оскільки рішенням виконавчого комітету від 09 листопада 2017 року №384 торгову зону №36, де знаходиться кіоск, який належить позивачу, виключено.

Уважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулась з відповідним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до положень статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року №3038-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №3038-VI) розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

На реалізацію наведеної бланкетної норм, Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України наказом від 21 жовтня 2011 року №244 затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (далі - Порядок).

Відповідно до положень пункта 1.5 Порядка комплексна схема розміщення тимчасових споруд в межах вулиці (скверу, бульвару, провулку, узвозу, проїзду, площі, майдану тощо), мікрорайону ( кварталу), населеного пункту - являє собою текстові та графічні матеріали, якими визначаються місця розташування тимчасових споруд, розроблені з урахуванням вимог будівельних, санітарно-гігієнічних норм, а також існуючих містобудівних обмежень, вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та раціонального використання територій, охорони історико-культурної спадщини, земельно-господарського устрою.

Згідно пункту 1.6 Порядка комплексна схема розміщення тимчасових споруд та архітектурного типу розробляються за рішенням сільської, селищної, міської, районної ради суб`єктом господарювання, який має ліцензію на виконання проектних робіт, або архітектором, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат, та затверджуються рішенням (розпорядженням, наказом) виконавчого органу відповідної ради, районної державної адміністрації. Розроблення комплексної схеми розміщення тимчасових споруд та архітектурного типу здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством.

За результатами аналізу наведених положень, суду першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується і колегія суддів про те, що підставою для розроблення комплексної схеми розміщення тимчасових споруд слугує відповідне рішення сільської, селищної, міської, районної ради, в той час як до компетенції виконавчого органу відповідної ради віднесено лише затвердження такої схеми за наслідком її створення відповідним суб`єктом господарювання, який має ліцензію на виконання проектних робіт, або архітектором, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат.

Саме такий порядок має бути дотриманий і для внесення змін до комплексної схеми розміщення тимчасових споруд.

Викладене не суперечить рішенню Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року (справа №1-9/2009), на яке посилається апелянт, оскільки наявність у відповідача повноважень на затвердження комплексної схеми розміщення тимчасових споруд обумовлена прийняттям органом місцевого самоврядування - відповідною радою рішення про розроблення такої схеми. Так само і внесенню змін до цієї схеми має передувати рішення ради про розроблення таких змін.

Аналізуючи доводи апелянта про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, законодавець встановлює строк звернення до адміністративного суду з дня, коли особа дізналася або мала б дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 5 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в України засобами масової інформації» від 23 вересня 1997 року №539/97-ВР рішення органів місцевого самоврядування, інші нормативно-правові акти публікуються в офіційних виданнях (відомостях, бюлетенях, збірниках, інформаційних листках тощо) та друкованих засобах масової інформації відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Як зазначає відповідач, оскаржуване рішення було опубліковано на офіційному сайті Уманської міської ради 16 листопада 2017 року, а тому саме з цієї дати позивач мав дізнатися про порушення своїх прав.

Тим часом, для нормативно-правових актів притаманні такі характерні властивості, ознаки:

- приймається як у спосіб безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це органом за встановленою процедурою;

- містить загальнообов`язкові правила поведінки, легітимізовані людьми;

- розрахований на невизначене коло осіб та багаторазове застосування.

Конституційний Суд України у рішенні від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009, проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією та іншими законами України, дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Суд зазначає, що дія нормативно-правового акту є постійною тривалий час і не обмежується його разовим застосуванням. Відповідно, чинним нормативно-правовим актом суб`єктивні права, свободи чи інтереси можуть порушуватися неодноразово, тобто постійно, упродовж усього часу чинності такого акту.

Тому, факт порушення прав, свобод чи інтересів, у разі дії чинного нормативно-правового акту, може мати триваючий характер. Оскільки чинний нормативно-правовий акт може обумовлювати триваюче порушення суб`єктивних прав, свобод чи інтересів, то, відповідно, строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи слід розраховувати від усього часу чинності (тривалості дії) нормативно-правового акту.

Отже, обчислюючи строк звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження нормативно-правового акту, необхідно брати до уваги таке:

- багаторазове застосування та триваюча дія (тривала чинність) нормативно-правового акту;

- дійсність факту перебування суб`єкта у відносинах, які регулюються нормативно-правовим актом;

- дата факту порушення прав, свобод, інтересів, тобто - коли саме особа (позивач) дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів;

- чи є чинним нормативно-правовий акт, яким порушено права, свободи, інтереси особи (позивача);

- чи перебуває особа (позивач) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і який оскаржується до адміністративного суду;

- коли вступила особа (позивач) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і, коли з них вибула?

З урахуванням вищезазначеного, можна зробити висновок, що за умови перебування особи (позивача) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і який оскаржується до адміністративного суду, строк звернення до адміністративного суду із позовом не може обмежуватися шістьма місяцями, передбаченими частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі оскарження нормативно-правового акту строк такого оскарження буде вимірюватися усім часом чинності цього нормативно-правового акту.

Спірне рішення є нормативно-правовим актом, має відношення до позивача та застосовується неодноразово.

З огляду на викладене, підстави для висновку про пропущення позивачем строку звернення до суду, відсутні.

Наведені висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 13 березня 2019 року у справі №712/8985/17 та від 30 травня 2019 року у справі 457/908/17.

Відповідно до положень частини 2 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України порушення норм процесуального прав може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи те, що суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, допущені ним порушення норм процесуального права не враховуються судом апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Уманської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька

(Повний текст постанови складений 20 грудня 2019 року.)