Справа № 826/5934/17
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5934/17 Головуючий у І інстанції - Федорчук А.Б.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Глущенко Я.Б., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просила: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 вересня 2016 року № ; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 вересня 2016 року № .

Мотивуючи позовні вимоги Позивачка зазначила, що для включення до загального місячного (річного) оподаткованого доходу додаткового блага необхідне дотримання наступних умов: анулювання (прощення) боргу кредитором за його самостійним рішенням, що не пов`язане з процедурою банкрутства, анулювання (прощення) боргу до закінчення строку позовної давності. При цьому, до такого додаткового блага не відносяться відсотки (неустойка), отримані внаслідок прострочення виконання зобов`язання. Також, Позивачка зазначила, що банком було списано заборгованість лише у розмірі неустойки та штрафних санкцій згідно договору кредиту № 425/76214 від 26 грудня 2006 року, що не може бути об`єктом оподаткування.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2019 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов повністю.

В апеляційній скарзі Позивачка посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Позивачка зазначає, що кредитор, в даному випадку ПАТ «Укрсоцбанк» не повідомляв ОСОБА_1 про анулювання (прощеного) боргу. З вказаним банком була домовленість Позивача про прощення ним штрафних санкцій за несвоєчасне повернення кредиту. В матеріалах справи відсутні докази того, що ПАТ «Укрсоцбанк» повідомляв рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору ОСОБА_1 про анулювання (прощення) тіла кредиту чи процентів за користування кредитом. Крім того, Позивачка звертає увагу на те, що судом першої інстанції не було встановлено правового статусу складових суми заборгованості Позивачки за кредитним договором від 21.06.2006 року № 425/76214, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк», яка була анульована (відсотки, штрафи, пеня), що є визначальним для розрахунку суми доходу Позивачки та сплати з такого доходу податку на доходи фізичних осіб.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Також, у відзиві скаржник заявив клопотання про заміну відповідача - Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у місті Києві на Головне управління ДФС у місті Києві.

Дане клопотання обґрунтовано тим, що відповідно до розпорядження № 630-р від 09 липня 2014 року «Про утворення комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів» проведено реорганізацію даного органу те перейменовано його на Державну фіскальну службу.

Відповідно до пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Згідно статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Згідно з Постановою Кабінету міністрів України від 28 березня 2018 року №296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби» Державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління ДФС Державна податкова інспекція у Дарницькому районі Головного управління ДФС; Державна податкова інспекція у Деснянському районі Головного управління ДФС; Державна податкова інспекція у Дніпровському районі Головного управління ДФС; Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління ДФС; Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління ДФС; Державна податкова інспекція у Подільському районі Головного управління ДФС; Державна податкова інспекція у Святошинському районі Головного управління ДФС Державна податкова інспекція у Солом`янському районі Головного управління ДФС; Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління ДФС були реорганізовані шляхом приєднання до Головного управління ДФС у м. Києві.

Вказане підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що клопотання скаржника підлягає задоволенню, а первісний відповідач - Державна податкова інспекція у Подільському районі Головного управління ДФС у місті Києві заміні правонаступником - Головним управлінням ДФС у м. Києві.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 10 серпня 2016 року по 16 серпня 2016 року Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі наказу на перевірку від 04 серпня 2016 року № 299, виданого Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи - ОСОБА_1 на підставі підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.1, пункту 79.2 статті 79 розділу ІІ Податкового кодексу України, за результатами якої складено відповідний акт перевірки від 22 серпня 2016 року № 4603/26-56-13-06-05/.

Перевірка діяльності фізичної особи ОСОБА_1 проводилась за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

В акті перевірки зазначено, що Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, у зв`язку з перевіркою відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України про суми виплачених доходів в 2015 році - додаткове благо: до ОСОБА_1 направлено письмовий запит (№ 4195/б/26-56-13-04-11 від 14 червня 2016 року) щодо надання податкової інформації та її документального підтвердження, однак відповідь до податкового органу не надходила.

Крім того, контролюючим органом направлено до ПАТ «Укрсоцбанк» лист від 19 травня 2016 року №4 154/10/26-56-13-04-10 щодо надання роз`яснення про отримання доходу фізичною особою ОСОБА_1 (ідентиф. код НОМЕР_1 ) у 2015 році.

ПАТ «Укрсоцбанк» листом від 06 червня 2016 року № 11.1-186/79-705 надано роз`яснення про отримання доходу фізичною особою ОСОБА_1 у вигляді додаткового блага.

За результатами перевірки встановлено порушення ОСОБА_1 :

- «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України, а саме фізичною особою ОСОБА_1 не задекларовано дохід у вигляді додаткового блага, який підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України та не сплачено податок на суму 124 373,82 грн.;

- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної ради України про завершення реформи Збройних Сил України, фізичною особою ОСОБА_1 не сплачено військовий збір на суму 9 373,71 грн.

На підставі вказаного акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 12 вересня 2016 року, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - податок з доходів фізичних осіб у розмірі 155 467,27 грн., в т.ч. за основним зобов`язанням 124 373,82 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 31 093,45 грн.

Також, 12 вересня 2016 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № , на підставі якого Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 11 717,13 грн., в т.ч. за основним зобов`язанням у розмірі 9 373,71 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 2 343,42 грн.

Незгода Позивачки із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями зумовила її звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в даному випадку мало місце анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм підпункту «д» пункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України та оподатковується податком на доходи фізичних осіб, а відтак суд першої інстанції дійшов до висновку про обґрунтованість податкового повідомлення-рішення від 12 вересня 2016 року № . Також, отримання Позивачкою доходу у вигляді додаткового блага дало підстави суду першої інстанції дійти висновку, що податковим органом правомірно визначено грошове зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту), а тому відсутні підстави для скасування податкового повідомлення-рішення від 12 вересня 2016 року № .

Колегія суддів при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано Податковим кодексом України.

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

За приписами пункт 164.1 статті 164 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу), зокрема у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно з підпунктом 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Пунктом 179.1 статті 179 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

За приписами пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Відповідно до пункту 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Пунктом 16-1 підрозділ 10 розділу ХХ Податкового кодексу України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пп. 162.1 ст. 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст. 163 цього Кодексу.

Основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника.

Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Кредитор має належним чином повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення, шляхом укладення відповідного договору, шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто) та включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку.

Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року , а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 грудня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) укладено іпотечний договір № 02-10/3853, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту № 425/76214 від 26 грудня 2006 року, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем нерухоме майно, що придбане іпотекодавцем за кредитні кошти, надані іпотекодержателем відповідно до умов договору, яким обумовлено основне зобов`язання, а саме - двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , жилою площею 40,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 06 червня 2016 року № 11.1-186/79-705, наданого у відповідь на запит Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, банк підтвердив інформацію про суми нарахованих та виплачених доходів з ознакою доходу « 126» у вигляді анулювання кредитної заборгованості фізичним особам, зокрема, ОСОБА_1 у розмірі 113 418,38 грн., з яких 609,00 грн. - сума доходу, що не підлягає оподаткуванню та 112 809,38 - сума нарахованого та виплаченого доходу, відображена у ф.1-ДФ.

Додатково повідомлено, що відповідно до підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України з 01 січня 2015 року до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

При цьому, зазначено, що ПАТ «Укрсоцбанк» проводить анулювання заборгованості клієнтів банку відповідно до норм чинного законодавства України (ст. 605 Цивільного кодексу України) та підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України) та внутрішніх нормативних документів банку.

Відповідно до наявних в матеріалах справи заявах на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням вбачається, що позичальник ОСОБА_1 просить здійснити погашення кредитної заборгованості в порядку черговості шляхом безспірного списання коштів з поточного рахунку, а також відповідно до пункту 3.2 договору про внесення змін до договору кредиту № 425/76214 від 26 грудня 2006 року здійснити анулювання (прощення) заборгованості за договором кредиту, зокрема, основної заборгованості.

Водночас, вказаними заявами підтверджується, що банком повідомлено Позивачку належним чином про суму анулювання (прощення) заборгованості на вказаних умовах та про свій обов`язок самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб з суми прощеної основної заборгованості за кредитом і відобразити такий дохід у річній податковій декларації відповідно до вимог підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Судом першої інстанції в повній мірі встановлено фактичні обставини справи проте неправильно застосовано норми матеріального права.

Висновок суду першої інстанції, що анульована у 2015 році основна сума кредитної заборгованості Позивача за кредитним договором не є доходом, який отриманий платником податку як додаткове благо, з посиланням на пункт 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України, не відповідає правовому регулюванню спірних правовідносин у цій справі.

Колегія суддів зазначає, що пункт 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України стосується регулювання правовідносин, які складаються щодо прощення (анулювання) кредитором суми боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті відносно якого відбулась зміна валюти зобов`язання з іноземної у гривню.

Проте, судом першої інстанції не було встановлено, а матеріали справи не містять будь - яких доказів зміни умов іпотечного договору від № 02-10/3853 щодо валюти зобов`язання, а відтак пункт 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України не може бути застосовано до спірних правовідносин.

Таким чином, сума прощеної Позивачу основної заборгованості за кредитом у розмірі у розмірі 113 418,38 грн., з яких 609,00 грн. - сума доходу, що не підлягає оподаткуванню та 112 809,38 - сума нарахованого та виплаченого доходу, є доходом платника податку в повному обсязі та підлягає оподаткуванню як податком на доходи фізичних осіб так і військовим збором.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року у справі № 821/707/17 (адміністративне провадження № К/9901/40853/18).

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість податкового повідомлення-рішення від 12 вересня 2016 року № .

Окрім того, Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Таким чином, за встановлених вище обставин отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага дає підстави дійти висновку, що податковим органом правомірно визначено Позивачу грошове зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення від 12 вересня 2016 року № та відсутність підстав для його скасування, з чим погоджується колегія суддів.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв по суті правильне рішення про відмову у задоволенні позову, проте із помилкових мотивів.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС України.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів, враховуючи статті 14, 164, 165, 179, п. 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допутив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції змінити в мотивувальній частині.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2019 року змінити в мотивувальній частині.

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень з підстав викладених у даній постанові.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Я.Б. Глущенко

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 17.12.2019 року.