Справа № 440/1357/19
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 р.Справа № 440/1357/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Сіренко О.І. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, м. Полтава, 36039, повний текст складено 28.10.19 року по справі № 440/1357/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім АвтоКрАЗ"

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім АвтоКрАЗ", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.01.2019 № .

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім АвтоКрАЗ" задоволено частково, а саме: визнати протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 08.01.2019 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковим зобов`язанням в сумі 638142 грн та за штрафними санкціями в сумі 159535,50 грн.

В іншій частині відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення в зазначеній частині та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення в частині задоволення позовних вимог, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що контролюючим органом в ході перевірки встановлено відсутність реальності здійснення господарської діяльності між ТОВ "ТД "АвтоКрАЗ" та ТОВ "Феросплав-Стандарт" за перевіряємий період та відповідно завищення ТОВ "ТД "АвтоКрАЗ" податкового кредиту. Зокрема, перевіркою неможливо простежити ланцюг придбання реалізованого ТОВ "ТД "АвтоКрАЗ" товару, а саме: не виявлено виробника та імпортера; не встановлено наявність фізичних та технологічних можливостей для здійснення ТОВ "Феросплав-Стандарт" господарських операцій. Відсутні акти приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей, первинні документи на підтвердження транспортування містять невідповідності, у сертифікатах якості відсутнє будь-яке посилання та ТОВ "Феросплав-Стандарт". Вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2019 року було замінено відповідача у справі Головне управління ДФС у Полтавській області на Головне управління ДПС у Полтавській області.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ГУ ДФС в Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "ТД "АвтоКрАЗ" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період із 01.01.2015 по 30.06.2018, валютного законодавства за період із 01.01.2015 по 30.06.2018, єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період із 12.01.2011 по 30.06.2018, за результатами якої складено акт від 11.12.2018 № 1630/16-31-14-01-10/37468941.

Перевіркою встановлено та зафіксовано у акті порушення ТОВ "ТД "АвтоКрАЗ" п. 187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п. 189.4 ст. 189, п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено ПДВ на загальну суму 725409 грн., в т.ч. за лютий 2016 року в розмірі 1654 грн., за червень 2017 року в розмірі 422491 грн., за липень 2017 року в розмірі 276049 грн., за вересень 2017 року в розмірі 18556 грн., за жовтень 2017 року в розмірі 4659 грн., за листопад 2017 року в розмірі 2000 грн. та завищено від`ємне значення ПДВ по ряд.21 Декларації за червень 2018 року на суму 40345 грн /том 1 а.с. 109-159/.

На підставі акту перевірки прийнято рішення від 08.01.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 906761,25 грн, з яких за основним платежем - 725409 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 181352,25 грн /том 1 а.с. 23/.

Позивач не погодився із вказаним рішенням та оскаржив його до суду.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що господарські операції позивача з ТОВ "Феросплав-Стандарт" мали реальний характер, викликаючи зміни в структурі активів позивача, підтверджені документами первинного бухгалтерського обліку, мали зв`язок із господарською діяльністю позивача, тому формування позивачем за вказаними господарськими операціями витрат та податкового кредиту з ПДВ на підставі належним чином оформлених податкових накладних ґрунтується на вимогах ПК України. Як наслідок, висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України по взаємовідносинах із ТОВ "Феросплав-Стандарт" зроблено при довільному тлумаченні норм діючого на час виникнення спірних відносин законодавства та фактичних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апедяційної інстанції перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Спірні відносини стосуються правомірності визначення та відображення позивачем у податковій звітності з ПДВ сум податкового кредиту за наслідками здійснення господарських операцій щодо купівлі-продажу товарів, вчинених між ТОВ "ТД "АвтоКрАЗ" та ТОВ "Феросплав-Стандарт", та включення до складу доходу та податкового зобов`язання з ПДВ комісійної винагороди за результатами виконання умов комісійних договорів із ПрАТ "АвтоКрАЗ".

На переконання відповідача, господарські операції ТОВ "Феросплав-Стандарт" з вказаним контрагентом, не носили реального характеру, є фіктивними та безпідставно відображені у податковій звітності позивача.

Із акту перевірки вбачається, що мотивуючи дані доводи, контролюючий орган виходив із того, що згідно поданої податкової звітності на 31.12.2017 чисельність працюючих становила 3 чол., ОФ 0 тис. грн. Таким чином у ТОВ "Феросплав-Стандарт" відсутні достатні трудові ресурси, основні засоби, об`єкти оподаткування, земельні ресурси, транспортні засоби, необхідні для здійснення операцій з урахуванням часу роботи. Тобто аналізом встановлено відсутність необхідних умов для досягнення відповідних результатів економічної діяльності. Крім того, не встановлено придбання ТОВ "Феросплав-Стандарт" товару, який у подальшому було реалізовано ТОВ "ТД "АвтоКрАЗ".

Оцінюючи наведені доводи контролюючого органу у їх сукупності з фактичними обставинами справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПКУ податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 ст.198 ПКУ передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Положеннями п.198.6 ст.198 ПКУ передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з викладеного, судова колегія зазначає, що податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПКУ для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За змістом ч.2 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Відповідно до положень п.14.1.36 ст.14 ПКУ господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 22.1 ст.22 ПКУ об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Як встановлено під час розгляду справи, ТОВ «ТД АвтоКрАЗ» у період з серпня 2016 року по червень 2017 року перебувало в господарських відносинах з ТОВ "Феросплав-Стандарт" (), згідно договору № 800ТД/16 від 08.08.2016.

ТОВ "Феросплав-Стандарт" зареєстроване в якості юридичної особи 18.08.2015. Основним видом діяльності ТОВ "Феросплав-Стандарт" є оптова торгівля металами та металевими рудами.

На підтвердження реального характеру господарських відносин з придбання та оплати ТМЦ (феросиліцію, феромарганцю, ферохрому, чавуну та дроту) із ТОВ "Феросплав-Стандарт" позивачем надано суду договір купівлі-продажу № 800ТД/16 від 08.08.2016, видаткові накладні, платіжні доручення, рахунки на оплату, податкові накладні /том 1 а.с. 26-94/.

Будь-яких зауважень щодо правильності оформлення рахунків-фактур, видаткових та податкових накладних в акті перевірки перевіряючими не висловлено.

Розрахунки між підприємствами проводились у безготівковій формі.

Товар був отриманий на умовах FCA у м. Кропивницький водіями: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на підставі довіреностей, виданих ТОВ «ТД АвтоКрАЗ», які вказані у видаткових накладних та ці ж особи підписали видаткові накладні про отримання товару.

В подальшому придбаний у ТОВ "Феросплав-Стандарт" товар реалізовано від ТОВ «ТД "АвтоКрАЗ» до ПрАТ "АвтоКрАЗ" на підставі договорів № 596/16 від 12.07.2016 та від 04.05.2017 № 248 ТД/17, що підтверджується прибутковим ордерами, видатковими накладними, лімітно-забірними картками /том 2 а.с. 54-100/.

На підставі податкових накладних №4 від 29.08.2016, від 30.03.2017 № 2, від 19.04.2017 №1, від 11.05.2017 №1, від 22.05.2017 №2, від 02.06.2017 №1, від 14.06.2017 № 2 на загальну суму ПДВ 638 142,00 грн., зареєстрованих постачальником в єдиному реєстрі податкових накладних і виписаних за кожною з поставок ТМЦ, що оформлені вищевказаними видатковими накладними, позивач включив до податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 638142,00 грн.

Судова колегія вважає хибними доводи скаржника про відсутність у контрагента позивача необхідної кількості працівників та основних фондів для здійснення спірних господарських операцій, оскільки у спірному випадку господарські операції стосувалися реалізації ТМЦ, а відтак, не вимагали від ТОВ "Феросплав-Стандарт" залучення значної кількості робітників чи наявності основних фондів.

При цьому, суд також не виключає можливості контрагента-продавця при здійсненні господарських операцій з позивачем використовувати залучені трудові ресурси та орендовані основні фонди.

Враховуючи наведене в своїй сукупності, колегія суддів вважає правомірним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що господарські операції позивача з ТОВ "Феросплав-Стандарт" мали реальний характер, викликаючи зміни в структурі активів позивача, підтверджені документами первинного бухгалтерського обліку, мали зв`язок із господарською діяльністю позивача, тому формування позивачем за вказаними господарськими операціями витрат та податкового кредиту з ПДВ на підставі належним чином оформлених податкових накладних ґрунтується на вимогах ПК України.

Як наслідок, висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України по взаємовідносинах із ТОВ "Феросплав-Стандарт" зроблено при довільному тлумаченні норм діючого на час виникнення спірних відносин законодавства та фактичних обставин справи.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено перед судом правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковим зобов`язанням в сумі 638142 грн та за штрафними санкціями в сумі 159535,50 грн.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 08.01.2019 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковим зобов`язанням в сумі 638142 грн та за штрафними санкціями в сумі 159535,50 грн.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на аргументи учасників процесу, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції вчастині задоволення позовних вимог, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року по справі 440/1357/19 в частині задоволення позовних вимог прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року по справі № 440/1357/19 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) О.І. Сіренко З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 19.12.2019 року