Справа № 362/7049/18
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 року м.Київ № 362/7049/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Головенко О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу у Васильківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Земельний кадастр» про зобов"язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Відділу у Васильківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Земельний кадастр» та урахування нової редакції адміністративного позову просить суд:

зобов`язати внести відомості (зміни до них) до Державного кадастру щодо земельної ділянки площею 0,0891 га з кадастровим номером :11:005:0104 за адресою АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 будинок АДРЕСА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд яка належить ОСОБА_1 на праві особистої власності на підставі рішення Васильківської міської ради Київської області від 22.07.2019 за № 05.87-53-УІІ, зареєстрованого державним реєстратором виконавчого комітету Васильківської міської ради, Київської області Садиковою І.І. 29.07.2019 за № 175417834 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності;

зобов`язати внести відомості (зміни до них) до Державного кадастру стосовно земельної ділянки площею 0,100 га з кадастровим номером :11:005:0021 за адресою АДРЕСА_1 . АДРЕСА_3 для ведення особистого селянського господарства яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.09.2019 за реєстром № 1- 1362, виданого Державним нотаріусом Хоменко С.А. Васильківської міської державної нотаріальної контори Київської області та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.09.2019 за № 181518215.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що позивач неодноразово зверталась до відповідача щодо внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок площею 0,0891 га з кадастровим номером :11:005:0104 за адресою АДРЕСА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,100 га з кадастровим номером :11:005:0021 за адресою АДРЕСА_3 для ведення особистого селянського господарства, які належать позивачу, однак отримувала відмови, у зв`язку з невідповідності електронного документа установленим вимогам перетин ділянок та заявлені відомості вже внесені до поземельної книги.

Вважає такі дії є протиправними, оскільки законом передбачено правила внесення виправлення помилок, як власником так і державним органом у разі виявлення їх. Зазначає, що процедуру виправлення помилок, допущених під час ведення Державного земельного кадастру зазначено в п. 138 161 Порядку ведення Державного земельного кадастру, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051.

Від відповідача 03.05.2019 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказує, що підставою для відмови у внесені відомостей (змін до них) щодо земельної ділянки з кадастровим номером :11:005:0021 до Державного земельного кадастру слугувала вже наявна інформація у поземельній книзі. Вказує, що виходячи з поданих позивачем документів відомості, що вже існують потребують виправленню в частині координат поворотних точок та надання доказів про оплату послуги з виправлення технічних помилок у Державному земельному кадастрі, яка була допущена не з вини органу, що здійснює його ведення. Щодо земельної ділянки з кадастровим номером :11:005:0104, відповідач вказує, що позивачу було рекомендовано оформити право власності на дану земельну ділянку, оскільки на даний час вона є набувачем, а не власником.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, однак про час, дату та місце розгляду справи повідомленні належним чином.

Частиною 9 ст. 205 КАС України визначено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Керуючись приписами даної статті суд вважає за можливе подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2018 дану справу було передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані сторонами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.10.2017, посвідченого державним нотаріусом Васильківської міської державної нотаріальної контори за номером 1-1682, позивачу належить житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 на земельній ділянці площею 0,0891 га з кадастровим номером :11:005:0034 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний будинок належав дочці позивача - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак на день смерті, крім будинку та земельної ділянка на якій розташований будинок, їй належала земельна ділянка площею 0,1000 га кадастровий номер :11:005:0021 для ведення особистого селянського господарства на підставі договору дарування від 21.11.2012 за № 1546, яку подарував їй дідусь - ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Вказана земельна ділянка належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 134871, виданого Васильківською міською радою Київської області 25.06.2010, на підставі рішення Васильківської міської ради № 09.123, 52 сесії 5 скликання від 07.04.2010 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 93 від 01.09.2010.

В подальшому позивач звернулась до землевпорядної організації Товариство з обмеженою відповідальністю «Земельний кадастр» за виготовленням технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,0891 га за адресою: АДРЕСА_3 та виготовленням технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства згідно державного акта серії ЯЛ № площею 1000 га., у зв`язку з чим третьою особою було виготовлено дві технічні документації і передані до Відділу у Васильківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

13 лютого 2018 року позивач звернулась до Відділу у Васильківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області з заявою реєстраційний номер ЗВ-018 разом з доданими до неї документами про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та 20.02.2018 отримала рішення за № РВ-018 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру - невідповідності електронного документа установленим вимогам - перетин ділянок та заявлені відомості вже внесені до Поземельної книги.

Повторно 15.03.2018 позивачка звернулась до Відділу у Васильківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області з заявою реєстраційний номер ЗВ-18 разом з доданими до неї документами про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та 27.03.2018 отримала рішення за № РВ-018 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру - невідповідності електронного документа установленим вимогам - перетин ділянок.

Так, 20.03.2018, 06.04.2018 та 05.07.2018 позивач зверталась з аналогічними заявами, за якими їй також було відмовлено з тих самих підстав.

02 липня 2019 року позивач замовила витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровий номер :11:005:0104 за адресою: АДРЕСА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 05.07.2019 за № 897/10-08.01 було зареєстровано у Центрі надання адміністративних послуг виконавчого комітету Васильківської міської ради заяву про затвердження технічної документації із землеустрою відповідно до рішення Васильківської міської ради від 02.02.2018.

22 липня 2019 року Васильківська міська рада своїм рішенням 53 сесії 7 скликання № 05.87-53-VII затвердила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_3 та передала безоплатно у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку (кадастровий номер :11:005:0104) площею 0,0891 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд.

Державний реєстратор виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області 29.07.2019 зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності даної земельної ділянки на ОСОБА_1 .

Також, у липні 2019 року до Державного кадастрового реєстратора була подана технічна документація з квитанцією на суму 249,06 грн. про виправлення технічної помилки фізичною особою і отримала відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру № ПВ-019, у зв`язку з тим що документи подані не в повному обсязі та вказано, що відповідно розробленій документації передбачається реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, як передачу із земель комунальної власності, а відповідно відомостей які надійшли в порядку інформаційної взаємодії від реєстратора речових прав дана земельна ділянка зареєстрована.

16 липня 2019 року Державний кадастровий реєстратор Козаченко А.О. виніс рішення за № РВ-019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з наступних підстав: невідповідність поданих документів вимогам установленим Законом України «Про державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме перелік обмежень у використанні земельної ділянки не відповідає додатку 6 Порядку ведення ДЗК (відсутній п. 6.04), акт приймання - передачі межових знаків на зберігання не відповідає п. 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (не вказано причину відсутності підпису суміжного землевласника/користувача), а також зазначено, невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме перетини земельних ділянок, геометрія, вказана у ОФ не співпадає з жодною ділянкою у просторовій базі (в електронному документі не вірно вказаний кадастровий номер земельної ділянки).

22 липня 2019 року Державний кадастровий реєстратор Сірик A.C. надав рішення № РВ-019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з наступних підстав: невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме п. 74 порядку ведення Державного земельного кадастру (відповідно даних ДЗК ділянка має іншого суміжника з яким присутній перетин зовнішніх меж), невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме перетин ділянок.

Щодо стосується земельної ділянки кадастровий номер :11:005:0021 цільове призначення ведення особистого селянського господарства, позивач зверталась до Відділу у Васильківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області 16.07.2019, однак рішенням № РВ-019 було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з наступних підстав: невідповідність поданих документів вимогам установленим Законом України «Про державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме Перелік обмежень у використанні земельної ділянки не відповідає додатку 6 Порядку ведення ДЗК (відсутній п. 6.04), акт приймання - передачі межових знаків на зберігання не відповідає п. 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (не вказано причину відсутності підпису суміжного землевласника/користувача), невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме перетини земельних ділянок, геометрія, вказана у ОФ не співпадає з жодною ділянкою у просторовій базі (в електронному документі не вірно вказаний кадастровий номер земельної ділянки).

Також, 22.07.2019 рішенням № РВ-019 було повторно відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з наступних підстав: невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме пункт 74 порядку ведення Державного земельного кадастру (Відповідно даних ДЗК ділянка має іншого суміжника з яким присутній перетин зовнішніх меж), невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме перетин ділянок.

Таким чином, технічна документація, яка розроблялась на підставі рішення Васильківської міської ради Київської області від 02.02.2018 неодноразово подавалась до Відділу у Васильківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, однак позивач отримувала відмови, у зв`язку з чим звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 2 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Згідно ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно - правовими актами.

Законом України «Про державний земельний кадастр» встановлено правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру.

Статтею 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Кадастровий номер земельної ділянки це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний земельний кадастр» державний земельний кадастр ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при: регулюванні земельних відносин; управлінні земельними ресурсами; організації раціонального використання та охорони земель; здійсненні землеустрою; проведенні оцінки землі; формуванні та веденні містобудівного кадастру, кадастрів інших природних ресурсів; справлянні плати за землю.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про державний земельний кадастр» встановлено, що ведення Державного земельного кадастру здійснюється шляхом: створення відповідної державної геодезичної та картографічної основи, яка визначається та надається відповідно до цього Закону; внесення відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; внесення змін до відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; оброблення та систематизації відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про державний земельний кадастр» до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належать:

ведення та адміністрування Державного земельного кадастру;

погодження надання висновків за результатами проведення державної експертизи програм і проектів з питань ведення та адміністрування Державного земельного кадастру, матеріалів і документації Державного земельного кадастру;

здійснення підготовки земельно-кадастрової документації;

внесення до Державного земельного кадастру та надання відомостей про землі, розташовані у межах державного кордону України, територій Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, районів, сіл, селищ, міст;

здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні;

ведення поземельних книг та надання витягів із Державного земельного кадастру про земельні ділянки;

організація здійснення на відповідній території робіт із землеустрою та оцінки земель, що проводяться з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру;

розроблення стандартів і технічних регламентів у сфері Державного земельного кадастру відповідно до закону, а також порядків створення та актуалізації картографічних матеріалів, кадастрових класифікаторів, довідників та баз даних;

розроблення форм витягів, інформаційних довідок із Державного земельного кадастру, повідомлень про відмову у наданні відомостей, порядку обліку заяв і запитів про отримання відомостей із Державного земельного кадастру;

створення документів Державного земельного кадастру;

участь у погодженні матеріалів і документації Державного земельного кадастру та в установленому порядку надання відповідних висновків;

затвердження статуту Адміністратора Державного земельного кадастру, здійснення контролю за його діяльністю, призначення його керівника;

організація взаємодії з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, міжнародними організаціями з питань ведення Державного земельного кадастру;

організація робіт з підготовки та підвищення кваліфікації державних кадастрових реєстраторів;

здійснення інших повноважень згідно з цим Законом.

Крім того, ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Статтею 37 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що виправлення помилок, допущених при веденні Державного земельного кадастру у разі виявлення фізичною або юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущеної органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей. Якщо факт невідповідності підтверджено, орган, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб.

У разі виявлення технічної помилки, допущеної в записах Державного земельного кадастру органом, що здійснює його ведення, зазначений орган у п`ятиденний строк письмово повідомляє про це заінтересовану особу.

Виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах.

Виправлення інших помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації.

Виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду.

Інформація про виправлення технічних помилок не пізніше наступного дня з дня їх виправлення надається в письмовій формі власникам та користувачам земельних ділянок, а також третім особам, чиїх інтересів стосувалося виправлення помилок.

Також ч. 4 Розділу VII Прикінцевих положень Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.

Процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначається Порядком ведення Державного земельного кадастру, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (далі Порядок № 1051).

Пунктом 138 Порядку № 1051 визначено, що помилками у Державному земельному кадастрі є:

технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру;

технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена не з вини органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру (в тому числі технічна помилка у документах, на підставі яких внесені відомості до Державного земельного кадастру);

помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою та оцінки земель (в тому числі виявлена після перенесення інформації про земельні ділянки з державного реєстру земель та відомостей про інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженій та переданій до 01.01.2013 до Державного фонду документації із землеустрою);

помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру, внесених до нього з інших кадастрів та інформаційних систем у порядку інформаційної взаємодії;

технічна помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок перенесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, яка не була зареєстрована в державному реєстрі земель;

помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру під час державної реєстрації земельної ділянки;

помилка у застосуванні систем координат для земельних ділянок, які були зареєстровані до 01.01.2013 та перенесені до Державного земельного кадастру.

Відомості про земельну ділянку та інші об`єкти Державного земельного кадастру у разі виправлення помилки щодо реєстрації земельної ділянки або виправлення помилкового перенесення відомостей про земельну ділянку з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру та у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки або виправлення помилки щодо інших об`єктів Державного земельного кадастру:

набувають статусу архівних за рішенням Державного кадастрового реєстратора;

відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи;

зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом з відомостями про відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями.

Згідно п. 155 Порядку № 1051 у разі виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, в документації із землеустрою та оцінки земель помилки, допущеної у його відомостях (у тому числі після перенесення інформації про земельні ділянки з державного реєстру земель та відомостей про інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженої та переданої до 01.01.2013 до Державного фонду документації із землеустрою), зазначений орган у п`ятиденний строк письмово повідомляє про це заінтересованій особі згідно з додатком 38 та виправляє зазначену помилку відповідно до п.п. 152-154 цього Порядку.

Таким чином, чинним законодавством передбачено порядок, який передбачає внесення виправлень до державного земельного кадастру.

Розглядаючи дані спірні правовідносини, судом не було встановлено обставин, які унеможливлюються внесення відомостей (зміни до них) до Державного кадастру щодо земельних ділянок з кадастровим номером :11:005:0104 та :11:005:0021.

Щодо позовних вимог зобов`язання внести відомості (зміни до них) до Державного кадастру щодо земельної ділянки площею 0,0891 га з кадастровим номером :11:005:0104 за адресою АДРЕСА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належить ОСОБА_1 на праві особистої власності на підставі рішення Васильківської міської ради Київської області від 22.07.2019 за № 05.87-53-УІІ, зареєстрованого державним реєстратором виконавчого комітету Васильківської міської ради, Київської області Садиковою І.І. 29.07.2019 за № 175417834 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та зобов`язання внести відомості (зміни до них) до Державного кадастру стосовно земельної ділянки площею 0,100 га з кадастровим номером :11:005:0021 за адресою м. Васильків вул АДРЕСА_4 Джерельна АДРЕСА_3 для ведення особистого селянського господарства, яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.09.2019 за реєстром № 1- 1362, виданого Державним нотаріусом Хоменко С.А. Васильківської міської державної нотаріальної контори Київської області та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.09.2019 за № 181518215, суд зазначає наступне.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам - членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд вважає, що судове рішення має бути таким, яке б гарантувало дотримання та захист прав, свобод, інтересів особи, що звертається, від порушень з боку відповідача та забезпечувало його виконання й унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю, шляхом зобов`язання відповідача внести відповідні відомості.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) суд вказує, що дія ст. 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за ст. 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Poland № 30210/96).

Крім того, у п. 227 рішення у справі «Кудла проти Польщі» Суд вказав, що ст. 13 Конвенції гарантує на національному рівні доступність засобу юридичного захисту, здатного забезпечувати втілення в життя змісту конвенційних прав і свобод, незалежно від того, у якій формі вони закріплені в національному правовому порядку. Отже, дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за ст. 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за ст. 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), пункт 95 та рішення у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява № 30210/96, пункт 157).

Враховуючи положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005; п. 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18.07.2006; п. 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10.02.2010; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Крім того, суд враховує, що юридична відповідальність є однією з форм захисту суспільства та держави від посягань на відповідні цінності, головними з яких відповідно до статті 3 Конституції України є людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека. При цьому, юридична відповідальність ґрунтується, у першу чергу, на державному примусі як специфічному впливі на поведінку особи, заснованому на організованій силі та спрямованому на безумовне виконання санкціонованих державою правил поведінки (норм права). Такий примус передбачає його регламентованість виключно законом, наявність чітко встановлених меж застосування та здійснення лише компетентним суб`єктом владних повноважень.

Мета застосування державою юридичної відповідальності до правопорушника обумовлена цілями, заради яких вона запроваджується. До таких основних цілей слід віднести наступну:

охоронна - зупинити триваюче правопорушення (протиправний стан);

правозабезпечувальна - досягнути результату у формі приведення поведінки (діяльності) відповідного суб`єкта до стану правомірної;

правовідновлювальна (компенсаційна) - відновити порушене право потерпілого та компенсувати йому матеріальний і моральний збиток, заподіяний правопорушенням;

попереджувальна (превентивна) - попередити вчинення нових правопорушень з боку як самого правопорушника (приватна превенція), так і інших суб`єктів (загальна превенція);

процедурно-процесуальна - офіційно визнати правопорушника винним у здійсненні протиправного діяння;

виховна - перевиховати правопорушника шляхом забезпечення у нього сталого спрямування на неухильне дотримання норм права;

каральна (штрафна) - покарати правопорушника у формі понесенні ним додаткових втрат, зокрема, й анулювання кваліфікаційного сертифікату.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 803/1122/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Водночас, частиною 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Суд зазначає, що дискреційні функції відповідача як суб`єкта владних повноважень щодо внесення відомостей або змін до них на етапі, коли особа, яка звернулась та яка має законне право на внесення таких змін, є досить жорстко обмежені в законодавчому порядку, а тому зазначені відповідачем підстави відмови не належить до передбачених законом підстав.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду належних та допустимих доказів щодо правомірності своїх дій.

За наведених обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем при подані даного адміністративного позову було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. (квитанція № 0.0..1 від 29.11.2018), суд вважає за необхідне стягнути дану суму на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Зобов`язати Відділ у Васильківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області внести відомості (зміни до них) до Державного кадастру щодо земельної ділянки площею 0,0891 га з кадастровим номером :11:005:0104 за адресою АДРЕСА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належить ОСОБА_1 на праві особистої власності на підставі рішення Васильківської міської ради Київської області від 22.07.2019 за № 05.87-53-УІІ, зареєстрованого державним реєстратором виконавчого комітету Васильківської міської ради, Київської області Садиковою І.І. 29.07.2019 за № 175417834 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Зобов`язати Відділ у Васильківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області внести відомості (зміни до них) до Державного кадастру стосовно земельної ділянки площею 0,100 га з кадастровим номером :11:005:0021 за адресою м. Васильків АДРЕСА_2 будинок АДРЕСА_3 для ведення особистого селянського господарства, яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.09.2019 за реєстром № 1- 1362, виданого Державним нотаріусом Хоменко С.А. Васильківської міської державної нотаріальної контори Київської області та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.09.2019 за № 181518215.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Відділу у Васильківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області (0).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Головенко О.Д.