Справа № 815/391/16
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2019-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

20 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/391/16

Суддя П`ятого апеляційного адміністративного суду Кравець О.О., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Домусчі С.Д., Семенюка Г.В., та Шеметенко Л.П. у справі № 815/391/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби Одеській області про визнання протиправним та скасування Постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні П`ятого апеляційного адміністративного суду перебуває адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби Одеській області про визнання протиправним та скасування постанови про накладення штрафних санкцій від 26.11.2015р. №0013.

17.12.2019 року у залі судового засідання Клявін ОСОБА_2 надав заяву про відвід колегії суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду Домусчі С.Д., Семенюка Г.В., та Шеметенко Л.П. від розгляду справи №815/391/16.

У заяві про відвід колегії суддів скаржник посилається на той факт, що не довіряє суддям, особливо суддям м. Одеси та Одеської області.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 визнано необґрунтованою. Зупинено провадження по справі до вирішення питання щодо заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів іншим суддею.

Заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів, у складі головуючої судді Домусчі С.Д., Семенюка Г.В., та Шеметенко Л.П. направлено до канцелярії П`ятого апеляційного адміністративного суду для передачі іншому судді в порядку, передбаченому ст. 31 КАС України.

На підставі частини 8 статті 40 КАС Україні суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу від 18.12.2019 року вирішення питання про відвід розподілено на суддю Кравець О.О..

Дослідивши доводи та матеріали заяви ОСОБА_1 , суддя зазначає наступне.

В обґрунтування заявленого відводу зазначено, що позивач та його представник не довіряють суддям м. Одеси та Одеської області.

Таку недовіру обґрунтовано громадською позицією щодо недовіри до судової гілки влади та посиланням на власний досвід, які, на думку позивача та його представника свідчать лише про те, що адміністративний суд в Україні лише декларує справедливість, неупередженість, своєчасність та ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На думку позивача та його представника судові рішення свідчать про протилежну функцію суду у спорах між суб`єктами владних повноважень та громадянами, оскільки суди вимагають від громадян максимальної сплати судового збору, а від суб`єктів владних повноважень мінімальної сплати судового збору; суди не звертають уваги на безкарне зловживання суб`єктами владних повноважень своїми процесуальними правами; до 2018 року суди надавали суб`єктам владних повноважень до 50 днів на усунення недоліків апеляційних скарг, а тому суди не просто застосовують закон, а маніпулюють ним.

Також позивач та його представник зазначили, що Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області є схильним до перевірок підприємств на яких ризик для споживачів є мінімальним, якість продукції підтверджена українськими та міжнародними сертифікатами та висновками, а скарги споживачів відсутні.

Натомість шкільне харчування, постачання продуктів в лікарні, дитячі садки, дитячі табори, місця тимчасового утримання саме там, де споживачі за віком та статусом є беззахисними не є предметом судових справ. Але ЗМІ регулярно сповіщають про масові отруєння дітей, зараження гепатитом А та ін., проте знайти справу, де б предметом спору були б порушення прав дітей внаслідок отруєння, майже неможливо.

Вказані обставини, на думку позивача та його представника, означають, що ті хто повинен захищати права споживачів, в дійсності полюють за коштами та не цікавляться порушеними правами споживачів, та все це відбувається за потуранням суду.

Згідно пп.4 ч.1 ст. 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до абз.1 ч.3 ст. 39 КАС України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду (див. рішення у справі Газета Україна-Центр проти України (заява № 16695/04), рішення від 15 липня 2010 року (набуло статусу остаточного від 15 жовтня 2010 року), п.п. 28-32), існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі Фей проти Австрії (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення Ветштайн проти Швейцарії (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII). Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі Пуллар проти Сполученого Королівства (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного (див. вищевказане рішення у справі Ветштайн проти Швейцарії (Wettstein v. Switzerland), п. 43).

У контексті об`єктивного критерію у цій справі окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі Ветштайн проти Швейцарії (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі Ферантелі та Сантанжело проти Італії (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 poку, п. 58 Reports of Judgments and Decisions, 1996-III). 32. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими або, іншими словами, Їправосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться? (див. рішення у справі Де Куббер проти Бельгії (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (див. вищевказане рішення у справі Ветштайн проти Швейцарії (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі Кастілло Альгар проти Іспанії (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45, Reports of Judgments and Decisions, 1998-VIII).

Визнаючи необґрунтованою заяву ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що доводи заяви фактично ґрунтуються виключно на громадянській позиції заявника щодо судової влади в цілому.

Такі доводи заявленого відводу не можна вважати об`єктивно обґрунтованими, а тому вірними є висновки колегії суддів про визнання необґрунтованою заяви про відвід з цих підстав.

Будь-яких доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість суддів в результаті розгляду даної справи ОСОБА_1 не наведено.

Враховуючи викладене, перевіривши обґрунтування заяви, оцінивши доводи, що мають значення для вирішення заяви, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та практику Європейського суду з прав людини, суддя дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду Домусчі С.Д., Семенюка Г.В., та Шеметенко Л.П від розгляду справи № 815/391/16

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40, 242, 311, 325, 328 КАС України, суддя,

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Домусчі С.Д., Семенюка Г.В., та Шеметенко Л.П. - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Кравець О.О.