Справа № 320/2290/19
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2019-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2019 року м. Київ справа № 320/2290/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, про визнання протиправними та скасування вимог, скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач-1), Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі - відповідач-2), в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-998-54 від 24 січня 2019 р. та № Ф-998-54 від 28 лютого 2019 р.;

- скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 6/1184 від 15 квітня 2019 р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем-1 прийнято оскаржувані рішення протиправно та незаконно, оскільки щодо нього податковим органом застосовано подвійне оподаткування як стосовно фізичної особи-підприємця та адвоката, який одночасно провадить незалежну професійну діяльність.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 р. відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання.

6 червня 2019 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Зазначив, що фізична особа-підприємець, яка одночасно проводить незалежну професійну діяльність, веде окремий облік доходів (витрат), отриманих (понесених) від провадження незалежної професійної діяльності і підприємницької діяльності, та здійснює окремо розрахунки з бюджетом.

Стверджує, що відповідно до АІС «Податковий блок» позивача 6 грудня 2018 р. взято на облік в Києво-Святошинській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області шляхом обробки електронної відомості ЄДР типу 1 - Державна реєстрація змін до відомостей про фізичну особу-підприємця, підстава для проведення реєстраційної дії 05005 - Зміна місця проживання. Разом з тим, станом на 14 грудня 2018 р. прийнято та зареєстровано за номером №30821/ФОП/10-36-54 заяву позивача про реєстрацію його як самозайнятої особи з додатками Форма №5-ОПП, Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_1 , довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ім`я ОСОБА_1 . У цей же день прийнято та оброблено відомості ЄДР типу 5 - Внесення рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької діяльності та 6 - Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням. 20 грудня 2018 р. сформовано та видано позивачу особисто Довідку про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру за Формою №34-ОПП, де зазначено «Фізична особа-підприємець, адвокат Терехов Микола Сергійович». 21 січня 2019 р. сформовано та видано Повідомлення про взяття на облік платника єдиного внеску за Формою №2-ЄСВ на підставі поданої заяви Форма №1-ЄСВ вх.№ 3388/ФОП/10-36-54 від 14 січня 2019 р.

Зазначає, що відповідно до ІС «Податковий блок» Головним управлінням ДФС у Луганській області, Старобільське управління, Старобільска ДПІ (м. Кадіївка) передано інтегровану картку платника податків по єдиному внеску (далі ІКПП) до Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області 6 грудня 2018 р., з відображеною заборгованістю в сумі 15415 грн. 38 коп. Станом на 14 грудня 2018 р. позивачем сплачено 7371 грн. 54 коп. єдиного внеску, чим частково погашено заборгованість, сформовану за попереднім місцем обліку. Крім того, 21 січня 2019 р. в автоматичному режимі було проведено нарахування єдиного внеску за 3 квартал 2018 р. в сумі 2457 грн. 18 коп., тим самим збільшено заборгованість до 10501 грн. 02 коп.

12 червня 2019 р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-1. Зазначає, що відповідач-1 посилається у відзиві на докази, однак не додає їх до відзиву, чим позбавляє позивача можливості надати свої заперечення та перевірити достовірність цих доказів. Зазначає, що з відзиву не зрозуміло за який період позивачу нараховано борг, чому позивачу нарахована заборгованість та в якому статусі перебуває позивача: як фізична особа-підприємець чи як самозайнята особа.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 р. витребувано докази від Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, а саме: письмові пояснення щодо зазначеної вище інформації та доказів на їх обґрунтування, у т.ч. відомості щодо періоду, розміру та підстав утворення заборгованості у позивача, дані про сплату ним ЄСВ (дату та розмір), відомості про перебування його на спрощеній системі оподаткування як фізичної особи-підприємця та реєстрації його як самозайнятої особи.

7 серпня 2019 р. до суду від представника відповідача-1 надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 26 червня 2019 р. та заперечення на позов. Відповідно до цих заперечень представник відповідача-1 зазначає, що згідно з даними ІС «Податковий блок» позивач з 27 травня 2013 р. перебував на обліку як ФОП у ГУ ДФС у Луганській області у Старобільській ДПІ (м. Кадіївка). Платником ЄСВ взятий на облік 3 червня 2013 р., перебував на спрощеній системі оподаткування як платник податків 3 групи зі ставкою 5%. Види діяльності: 69.10 - Діяльність у сфері права, 68.20 - Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Із 12 червня 2014 р. - встановлено ознаку незалежної професійної діяльності - адвокат (дата видачі посвідчення 24 травня 2013 р. № 0010389). Із 6 грудня 2018 р. платник податків перебуває на обліку у Києво-Святошинській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області. 14 грудня 2018 р. контролюючим органом прийнято та зареєстровано заяву позивача №30821/ФОП/Ю-36-54 про реєстрацію в якості самозайнятої особи з доданими документами.

Стверджує, що станом на 31 грудня 2018 р. за позивачем обліковувалась заборгованість по єдиному внеску у розмірі 8043 грн. 84 коп., який виник в результаті не сплати нарахованого єдиного внеску, в тому числі: ЄСВ за II кв. 2018 р., що сплачується ФОП (строк сплати до 19 липня 2018 р.) - 502 грн. 30 коп.; - ЄСВ за II кв. 2018 р., з осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність (строк сплати до 19 липня 2019 р.) - 819 грн. 06 коп. х 3 = 2457 грн. 18 коп.; рішення про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну подачу декларації єдиного внеску № від 29 серпня 2018 р. - 170 грн.; ЄСВ за III квартал 2018 р., що сплачується ФОП (строк сплати до 19 жовтня 2019 р.) - 819 грн. 06 коп. х 3 = 2457 грн. 18 коп.; ЄСВ за III квартал 2018 р. з осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність (строк сплати до 19 жовтня 2019 р.) - 819 грн. 06 коп.. х 3 = 2457 грн. 18 коп. Таким чином, у зв`язку з наявністю боргу по єдиному внеску станом на 31 грудня 2018 р. відповідачем-1 було виставлено та направлено вимогу від 24 січня 2019 р. № Ф-998-54 на суму 8043 грн. 84 коп.

Щодо боргу згідно з вимогою від 28 лютого 2019 р. № Ф-998-54 зазначає, що він виник в результаті заборгованості по єдиному внеску, в тому числі: ЄСВ за II квартал 2018 р., що сплачується ФОП (строк сплати до 19.07.2018) - 502 грн. 3 коп.; ЄСВ за II квартал 2018 р., з осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність (строк сплати до 19 липня 2019 р.) - 819 грн. 06 коп. х 3 = 2457 грн. 18 коп.; Рішення про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну подачу декларації єдиного внеску № від 29 серпня 2018 р. - 170 грн.; ЄСВ за III квартал 2018 р., що сплачується ФОП (строк сплати до 19 жовтня 2019 р.) - 819 грн. 06 коп. х 3 = 2457 грн. 18 коп.; ЄСВ за III квартал 2018 р., з осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність (строк сплати до 19 жовтня 2019 р.) - 819 грн. 06 коп. х 3 = 2457 грн. 18 коп.; ЄСВ за IV квартал 2018 р. з осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність (строк сплати до 21 січня 2019 р.) - 819 грн. 06 коп.. х 3 = 2457 грн. 18 коп.

6 вересня 2019 р. до суду від позивача надійшло клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

6 вересня 2019 р. до суду учасники справи не прибули.

Ураховуючи положення ч. 9 ст. 205 КАС України, розгляд справи здійснено судом без участі представників учасників справи у порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець 24 травня 2013 р., перебував на обліку у ГУ ДФС у Луганській області у Старобільській ДПІ (м. Кадіївка). Платником ЄСВ взятий на облік 3 червня 2013 р., перебував на спрощеній системі оподаткування як платник податків 3 групи зі ставкою 5%. Види діяльності позивача є: діяльність у сфері права (код КВЕД 69.10).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру адвокатів України позивач є адвокатом (свідоцтво від 4 березня 2014 р. № 000011). Із 12 червня 2014 р. відповідно до підпункту 4 пункту 6.7 Глави 6 наказу Міністерства фінансів України від 9 грудня 2011 р. № 1588 «Про затвердження Порядку обліку платників податків і зборів» якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, позивачем подано до Стахановської ОДПІ заяву за формою №5-ОПП з позначкою зміни, де зазначено ознаку провадження професійна діяльність - Адвокат.

29 січня 2018 р. позивач звернувся до Головного управління ДФС у Луганській області із заявою про надання відомостей щодо наявності у нього податкового боргу, підстав виникнення, чи нараховані будь-які штрафи чи пеня.

26 лютого 2018 р. позивач отримав у відповідь лист від Головного управління ДФС у Луганській області № І-370/14/12-3213-09. Позивача повідомлено, що станом на 21 лютого 2018 р. по інтегрованій картці платника податку позивача по сплаті єдиного соціального внеску для фізичних осіб-підприємців, у тому числі для осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, нараховано штрафну санкцію за несвоєчасну сплату ЄСВ у сумі 39 грн. 80 коп. та пені 47 грн. 36 коп.

Із 6 грудня 2018 р. платник податків перебуває на обліку у Києво-Святошинській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

Як убачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач з 14 січня 2019 р. припинив свою діяльність, як фізична особа-підприємець.

14 грудня 2018 р. контролюючим органом прийнято та зареєстровано заяву позивача №30821/ФОП/Ю-36-54 про реєстрацію в якості самозайнятої особи (з додатками форма №5-ОПП, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю та копія паспорту громадянина України, довідка про внутрішньо переміщену особу на ім`я позивача).

24 січня 2019 р. відповідачем-1 винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-998-54 на суму 8043 грн. 84 коп.

28 лютого 2019 р. відповідачем-1 винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-998-54 на суму 10501 грн. 02 коп.

15 квітня 2019 р. відповідачем-1 прийнято рішення № /1184 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску. Відповідно до цього рішення відповідачем-1 застосовано штраф щодо позивача у розмірі 39 грн. 80 коп. за період з 21 січня 2014 р. по 19 травня 2014 р. та штраф у розмірі 5 183 грн. 31 коп. за період з 10 лютого 2018 р. до 4 квітня 2019 р. та нараховано пеню у розмірі 3619 грн. 90 коп.

У зв`язку з тим, що позивач не погоджується з винесеними вимогами та рішеннями про застосування штрафних санкцій, він звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до вимог пункту 65.1, 65.2 статті 65 ПК України взяття на облік фізичних осіб - підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань». Облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

Контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа - підпункт 65.4.4 пункту 65.4 статті 65 ПК України.

Отже, податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено Законом України № 2464-VІ від 8 липня 2010 р. «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2 464-VІ).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до вимог п. 4, 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Тобто, законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, тобто для осіб, що провадять незалежну професійну діяльність встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Частиною 8 ст. 9 Закону № 2464-VІ передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Верховний Суд в рішенні від 2 вересня 2019 р. у зразковій справі №520/3939/19 зазначив про таке.

Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за № 460/26905, зі змінами від 15 травня 2018 року (далі - Порядок № 435), визначає процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 16 розділу IV «Формування звіту» Порядку № 435 передбачено, що фізичні особи-підприємці, які мають ознаку незалежної професійної діяльності, формують та подають до органів доходів і зборів окремі Звіти (додаток 5).

Положення пункту 16 розділу IV «Формування звіту» Порядку № 435 відсилають до додатка 5 «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску», розділом 6 якого визначені типи платника, серед яких окремо зазначено ФО - на загальній системі оподаткування, ФО - на спрощеній системі оподаткування, особу, яка провадить незалежну професійну діяльність, членів фермерського господарства. Визначення окремого типу платника «фізичної особи-підприємця, яка має ознаку незалежної професійної діяльності» формою звіту не передбачено.

Отже, приписи пункту 16 Порядку № 435 про обов`язок формування та подання звіту фізичною особою-підприємцем, яка має ознаку незалежної професійної діяльності, не відповідають положенням пунктів 4 та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI. Особи, визначені цими пунктами, є окремими платниками єдиного внеску з певними особливостями їх обліку, різною базою нарахування єдиного внеску та порядку його сплати, а тому поєднання нормотворцем двох різних статусів платників єдиного внеску на рівні підзаконного нормативно-правового акта призводить до невідповідності норм Порядку положенням Закону.

Верховний Суд в цьому рішенні дійшов висновку, що статус фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності та, як наслідок, порядок обліку та сплати єдиного внеску такою особою Закон № 2464-VI не передбачає.

Отже, контролюючий орган, дотримуючись принципів законності та належного врядування як суттєвих елементів принципу верховенства права, повинен був врахувати, що хоча процедура щодо обліку платника єдиного внеску була встановлена нормативно-правовим актом, однак у частині визначення типів (видів) платників єдиного соціального внеску не відповідала Закону № 2464-VI, тому немає підстав вважати, що дії органу, який використовував таку процедуру відповідали принципам належного врядування, оскільки надано перевагу приписам не Закону, а нормативно-правовому акту, нижчому за ієрархією.

Оскільки йшлося про майновий інтерес, то контролюючий орган повинен був діяти у належний спосіб (у цьому випадку з урахуванням приписів Закону № 2464-VI, де не передбачено такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності) та з урахуванням послідовності дій (способів) у частині взяття на облік платника єдиного внеску з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб (зміни таких) та застосовувати ті процедури, які б вказували на ясність дій.

За наявного існуючого правового регулювання взяття та перебування на обліку платника єдиного внеску фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності не передбачено.

Підзаконний нормативно-правовий акт спеціальної облікової політики в частині визначення такої категорії платників єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою здійснення незалежної професійної діяльності не відповідає статті 4 Закону №2464-VI.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного суд визнає, що законодавством розмежовується поняття «фізична особа-підприємець» та «особи, які провадять незалежну професійну діяльність». При цьому, положеннями Закону № 2464, який є спеціальним у сфері забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не визначено такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, а тому порядок обліку та сплати єдиного внеску таким платником положеннями Закону № 2464 не передбачений.

Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Відтак, твердження податкового органу про наявність у позивача обов`язку окремо сплачувати єдиний соціальний внесок, як самозайнята особа та як фізична особа-підприємець є безпідставними, а таке нарахування призводить до повторної сплати єдиного внеску позивачем.

Суд звертає увагу, що з 24 травня 2013 р. по 5 грудня 2018 р. позивач перебував на обліку як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування у ГУ ДФС у Луганській області у Старобільській ДПІ (м. Кадіївка) та лише з 6 грудня 2018 р. позивач перебуває на обліку у Києво-Святошинській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, вказана інформація не заперечується ні позивачем, ні відповідачем-1.

Судом встановлено, що відповідач-1 вважає, що за позивачем наявна заборгованість по єдиному внеску, а через наявність боргу прийнято наступні рішення:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-998-54 від 24 січня 2019 р. на суму 8043 грн. 84 коп. (до вказаної вимоги увійшла заборгованість за наступні періоди: ЄСВ за II квартал 2018 р. що сплачується ФОП (строк сплати до 19.07.2018) - 502 грн. 3 коп.; ЄСВ за II квартал 2018 р., з осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність (строк сплати до 19 липня 2019 р.) - 819 грн. 06 коп. х 3 = 2457 грн. 18 коп.; Рішення про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну подачу декларації єдиного внеску № від 29 серпня 2018 р. - 170 грн.; ЄСВ за III квартал 2018 р., що сплачується ФОП (строк сплати до 19 жовтня 2019 р.) - 819 грн. 06 коп. х 3 = 2457 грн. 18 коп.; ЄСВ за III квартал 2018 р., з осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність (строк сплати до 19 жовтня 2019 р.) - 819 грн. 06 коп. х 3 = 2457 грн. 18 коп.);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-998-54 від 28 лютого 2019 р. на суму 10501 грн. 02 коп. (до вказаної вимоги увійшла заборгованість за наступні періоди: ЄСВ за II квартал 2018 р. що сплачується ФОП (строк сплати до 19.07.2018) - 502 грн. 3 коп.; ЄСВ за II квартал 2018 р., з осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність (строк сплати до 19 липня 2019 р.) - 819 грн. 06 коп. х 3 = 2457 грн. 18 коп.; Рішення про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну подачу декларації єдиного внеску № від 29 серпня 2018 р. - 170 грн.; ЄСВ за III квартал 2018 р., що сплачується ФОП (строк сплати до 19 жовтня 2019 р.) - 819 грн. 06 коп. х 3 = 2457 грн. 18 коп.; ЄСВ за III квартал 2018 р., з осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність (строк сплати до 19 жовтня 2019 р.) - 819 грн. 06 коп. х 3 = 2457 грн. 18 коп.; ЄСВ за IV квартал 2018 р., з осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність (строк сплати до 21 січня 2019 р.) - 819 грн. 06 коп.. х 3 = 2457 грн. 18 коп.);

- рішення № /1184 від 15 квітня 2019 р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску (вказаним рішенням відповідачм-1 було нараховано штраф у розмірі 39 грн. 80 коп. за період з 21 січня 2014 р. по 19 травня 2014 р. та штраф у розмірі 5 183 грн. 31 коп. за період з 10 лютого 2018 р. до 4 квітня 2019 р. та нараховано пеню у розмірі 3619 грн. 90 коп.).

Суд також звертає увагу, що на час виникнення спірних правовідносин позивач перебував на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території проведення антитерористичної операції, а тому норми Закону №2464 необхідно застосовувати з урахуванням норм Закону України № 1669-VII від 2 вересня 2014 р. "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (далі - Закон № 1669).

Зокрема, підпунктом 8 пункту 4 ст. 11 Закону № 1669 розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464 доповнено пунктом 9-3, в наступному 9-4, такого змісту: "Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Стаття 25 Закону № 2464-VІ регламентує заходи впливу та стягнення, і частиною першої цієї статті передбачено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Саме за положеннями частини четвертої цієї статті орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Спірні вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-998-54 від 24 січня 2019 р. на суму 8043 грн. 84 коп. та № Ф-998-54 від 28 лютого 2019 р. на суму 10501 грн. 02 коп., рішення № /1184 від 15 квітня 2019 р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску прийняті податковим органом відповідно до статті 25 Закону № 2464-VІ, яка визначає заходи впливу та стягнення.

Суд зазначає, що саме факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція є підставою для зупинення застосування до таких платників, зокрема заходів впливу за порушення Закону № 2464-VІ, ними є оскаржувані рішення податкового органу.

Також, суд звертає увагу, що недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Пунктом 28 розділу І Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01 січня 2016 року, виключено підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669, але положення підпункту 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669 були реалізовані шляхом внесення відповідних змін до Закону № 2464. Тобто, положення підпункту 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669 після набрання ними чинності стали невід`ємною складовою Закону № 2464, а сам підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669 вичерпав свою функцію. Аналогічний підхід застосовано Конституційним Судом України в ухвалі від 5 лютого 2008 року у справі № 2-1/2008.

Пункт 9-4 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 є діючим на теперішній час, зміни безпосередньо до Закону № 2464 щодо виключення (або викладення в новій редакції) цієї норми не вносились.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону № 1669 період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Згідно з вимогами абз. 3 п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669 перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція визначається Кабінетом Міністрів України.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" (втратив чинність), від 2 грудня 2015р. № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Кадіївка (Стаханівська міська рада).

Отже, у спірному періоді позивач був платником єдиного внеску, який перебуває на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території проведення антитерористичної операції, а отже є суб`єктом правовідносин, до яких необхідно застосувати положення п. 9-4 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464.

Суд зазначає, що з аналізу зазначених норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства слідує, що для звільнення платників єдиного внеску від виконання обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464, в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції згідно з положеннями пункту 9-4 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 достатньо лише факту перебування відповідного платника єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

При цьому, суд зауважує, що платники єдиного внеску звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції без встановлення додаткових умов, зокрема, отримання сертифікату (висновку) Торгово-промислової палати України. Отримання сертифікату (висновку) Торгово-промислової палати України є додатковою умовою звільнення від відповідальності для інших зобов`язань.

Таким чином, судом встановлено, що позивач звільнявся від виконання обов`язків платника єдиного внеску, встановлених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464, починаючи з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції.

Суд також звертає увагу, що 30 березня 2018 р. Президент України підписав Указ "Про затвердження рішення РНБО "Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей" № 116/2018, яким вводиться в дію рішення РНБО про зміну формату широкомасштабної антитерористичної операції, яка була запроваджена у 2014 році.

Отже, позивач є суб`єктом правовідносин, на якого поширюється дія положень пункту 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI.

Крім того, слід зазначити, що оскаржуване рішення органом доходів і зборів прийнято з посиланням на статтю 25 Закону № 2464-VI, абзацом 2 частини першої якої визначено, що положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Оскільки, як вже вказано вище, позивач на період проведення антитерористичної операції звільнений від виконання обов`язків платника єдиного внеску, орган доходів і зборів позбавлений можливості застосовувати заходи впливу та стягнення до такого платника за період його звільнення від виконання обов`язків, встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI.

Наявність заборони у застосуванні до позивача заходів впливу та стягнення, визначених статтею 25 Закону № 2464-VI, за невиконання обов`язків платника єдиного внеску на період проведення антитерористичної операції, унеможливлює й формування та направлення позивачу вимоги про сплату боргу за цей період.

Суд також бере до уваги, що твердження податкового органу про наявність заборгованості у позивача станом на час взяття його на облік у відповідача не підтверджено належними і достатніми доказами. Так, відповідачем з метою підтвердження наявності такої заборгованості і її розміру здійснено посилання лише на відомості ІС «Податковий блок».

Разом з тим, суд бере до уваги, що 29 січня 2018 р. позивач звернувся до Головного управління ДФС у Луганській області із заявою про надання відомостей щодо наявності у нього податкового боргу, у тому числі з ЄСВ. Згідно з листом від 26 лютого 2018 р. Головне управління ДФС у Луганській області повідомило позивача, що станом на 21 лютого 2018 р. по інтегрованій картці платника податку позивача по сплаті єдиного соціального внеску для фізичних осіб-підприємців, у тому числі для осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, нараховано штрафну санкцію за несвоєчасну сплату ЄСВ у сумі 39 грн. 80 коп. та пені 47 грн. 36 коп. Ці суперечності щодо відомостей про наявність боргу та його розмір відповідачем не усунуто.

При цьому суд бере до уваги, що згідно з приписами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, саме відповідач повинен був усунути вказані суперечності і довести перед судом наявність заборгованості у позивача та її розмір.

Крім того, суд зазначає, що в матеріалах справи наявні квитанції, які підтверджують факт сплати позивачем єдиного соціального внеску в різні періоди, а саме: квитанція № 14163426-1 від 4 березня 2016 р. на суму 5293 грн. 88 коп. (яка підтверджує сплату позивачем ЄСВ для ФОП за 2015 рік); квитанція від 24 квітня 2017 р. на суму 6270 грн. 68 коп. (яка підтверджує сплату позивачем ЄСВ для ФОП за 2016 р.); квитанція № 22398269-1 від 2 травня 2018 р. на суму 8855 грн. 47 коп. (яка підтверджує сплату позивачем ЄСВ для ФОП за 2017 рік); квитанція № 22280392-1 від 20 квітня 2018 р. на суму 2457 грн. 18 коп. (яка підтверджує сплату позивачем ЄСВ для ФОП за 1 квартал 2018 року) та квитанція № 24981854-1 від 14 грудня 2018 р. на суму 7371 грн. 54 коп. (яка підтверджує сплату позивачем ЄСВ для ФОП за 2, 3 та 4 квартали 2018 року).

Суд також звертає увагу, що контролюючий орган спірними вимогами та рішеннями стягує з позивача єдиний соціальний внесок як з фізичної особи - підприємця та одночасно як з особи, що здійснює незалежну професійну діяльність і ці дії здійснено за одні й ті ж періоди. З урахуванням наведеного суд погоджується з доводами позивача про протиправність спірних рішень з огляду на подвійне оподаткування.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, суд зазначає, що спірні вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-998-54 від 24 січня 2019 р. на суму 8043 грн. 84 коп. та № Ф-998-54 від 28 лютого 2019 р. на суму 10501 грн. 02 коп., рішення № /1184 від 15 квітня 2019 р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску прийняті податковим органом незаконно та протиправно.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що відповідачем протиправно було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-998-54 від 24 січня 2019 р. на суму 8043 грн. 84 коп. та № Ф-998-54 від 28 лютого 2019 р. на суму 10501 грн. 02 коп., рішення № /1184 від 15 квітня 2019 р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, отже порушено права позивача та не дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Наведене свідчить, що винесені відповідачем податкові вимоги та рішення є протиправними. Право позивача порушено. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції від 7 травня 2019 р. № 0.0.135554274.1 позивачем сплачено судовий збір на суму 2305 грн. 20 коп.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 2305 грн. 20 коп. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління ДФС у Київській області.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Київській області № Ф-998-54 від 24 січня 2019 р. в сумі 8043 (вісім тисяч сорок три) грн. 84 коп.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Київській області № Ф-998-54 від 28 лютого 2019 р. в сумі 10501 (десять тисяч п`ятсот одна) грн. 02 коп.

Скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску Головного управління ДФС у Київській області № 6/1184 від 15 квітня 2019 р.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області (код ЄДРПОУ - 39393260) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 2305 (дві тисячі триста п`ять) грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач-1 - Головне управління Державної фіскальної служби України, адреса: вул. Народного Ополчення, 5а, м. Київ,03151, код ЄДРПОУ - 39393260.

Відповідач-2 - Києво-Святошинська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Київській області, адреса: вул. Ломоносова, 34, м. Вишневе, Київська область, 08132, код ЄДРПОУ - 39471029.

Суддя Журавель В.О.

Дата складення рішення суду 20 грудня 2019 року.