Справа № 200/9586/19-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 р. Справа№200/9586/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волгіної Н.П.,

при секретарі судового засідання Кудрявцеві О. Ю.,

за участю:

представника відповідача - Яковлєвої А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Центральна збагачувальна фабрика Дзержинська

до Головного управління ДФС у Донецькій області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Центральна збагачувальна фабрика «Дзержинська» (, місцезнаходження: 85205, Донецька область, м. Торецьк, вул. Історична, буд. 11) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (, місцезнаходження: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, буд. 114), в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Донецькій області від 2 квітня 2019 року № , яким до позивача застосована штрафні санкції за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання по земельному податку з юридичних осіб на суму 2 050,58 грн та податкове повідомлення-рішення від 2 квітня 2019 року № , яким до позивача застосована штрафна санкція за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання по земельному податку з юридичних осіб на суму 166 437,23 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне:

19 березня 2019 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області проведено камеральну перевірку ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська» з питань своєчасності сплати узгодженого грошового зобов`язання по земельному податку, за наслідками проведеної якої складено акт від 19 березня 2019 року № 104/05-99-45-07/00176495, який отримано підприємством 26 березня 2019 року. На зазначений акт перевірки позивачем були подані заперечення, які були залишені податковим органом без задоволення.

11 квітня 2019 року ПАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Дзержинська» отримані податкові повідомлення-рішення від 2 квітня 2019 року № , яким до позивача застосована штрафна санкція за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання по земельному податку з юридичних осіб у розмірі 10% на суму 2 050,58 грн, та від 2 квітня 2019 року № , яким застосована штрафна санкція за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання по земельному податку з юридичних осіб у розмірі 20% на суму 166 437,23 грн, прийняті на підставі зазначеного акту перевірки.

24 квітня 2019 року позивач відповідно до п. 56.2 п. 56.3 ст. 56 Податкового кодексу України звернувся до ДФС України зі скаргою на оскаржувані податкові повідомлення-рішення, але Рішенням ДФС України скарга позивача залишена без розгляду.

Позивач зазначає, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням вимог діючого законодавства, зокрема, податковим органом в порушення вимог статей 75, 76 Податкового кодексу Україну включено до предмету камеральної перевірки питання повноти та належності сплати грошових зобов`язань, чим, на думку позивача, порушено спосіб реалізації владних управлінських функцій, що обумовило відсутність правових наслідків такої перевірки.

Також податковим органом порушено граничні терміни застосування штрафних санкцій - строк давності за декларацією № від 29 січня 2014 року минув в січні 2018 року, за декларацією № від 30 січня 2015 року - в січні 2019 року.

Окрім того позивач вважає, що ст. 6 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є підставою для звільнення позивача від обов`язку сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, оскільки підприємство є суб`єктом господарювання, який здійснює діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Також зазначає, що підприємством своєчасно та в повному обсязі сплачено до бюджету податкові зобов`язання за поданими деклараціями з орендної плати за землю (а.с. 4-7, 181-183).

Відповідач у відзиві на позов заперечує проти заявлених позовних вимог, та зазначає, що ГУ ДФС у Донецькій області правомірно на підставі пп. 19.1.1 п. 19.1 ст. 19, пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 та п. 75.1 ст. 75, 76 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку ПАТ«ЦЗФ «Дзержинська» щодо своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання по земельному податку згідно наданих декларацій з податку за землю з юридичних осіб за 2014, 2015, 2017, 2018 роки, якою встановлено порушення підприємством вимог пп. 57.1 ст. 57, пп. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України.

На підставі аналізу даних інтегрованої картки платника податків встановлено, що в порушення вимог Податкового кодексу України ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська» несвоєчасно сплачено узгоджену суму податкових зобов`язань по земельному податку по коду платежу - земельний податок з юридичних осіб по Розівській (Олександропільській) сільській раді в сумі 166 437,23 грн із затримкою більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати грошового зобов`язання.

Земельна ділянка знаходиться на території населеного пункту, на якому органи влади здійснюють свої повноваження, а податкові зобов`язання визначені за період після 14 квітня 2014 року, отже, податковий орган приймаючи спірні повідомлення-рішення діяв у межах своїх повноважень та у спосіб визначений законом (а.с. 58-60).

Ухвалою суду від 16 серпня 2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання у справі призначено на 11 вересня 2019 року (а.с. 1-2).

Протокольною ухвалою суду від 11 вересня 2019 року розгляд справи було відкладено до 26 вересня 2019 року (а.с. 117).

Протокольною ухвалою суду від 26 вересня 2019 року у судовому засіданні оголошено перерву до 16 жовтня 2019 року (а.с. 124-125).

Ухвалою суду від 16 жовтня 2019 року вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання 23 жовтня 2019 року (а.с. 140).

23 жовтня 2019 року в підготовчому засіданні оголошено перерву до 29 жовтня 2019 року (а.с. 150).

Ухвалою суду від 29 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні на 18 листопада 2019 року (а.с. 232).

Протокольною ухвалою суду від 18 листопада 2019 року оголошено перерву у судовому засіданні на 28 листопада 2019 року (а.с. 238).

28 листопада 2019 року до судового засідання з`явилась представник відповідача.

Представник позивача у судове засідання 28 листопада 2019 року не з`явилась, про місце, дату та час проведення судового засідання підприємство повідомлялось судом належним чином.

27 листопада 2019 року на електронну адресу суду надійшло клопотання від представника позивача про розгляд справи без участі представника ПАТ «Центральна збагачувальна фабрика Дзержинська, в якому також зазначено про те, що позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить позов задовольнити (а.с. 243).

Відповідно до ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; необхідність витребування нових доказів, у випадку, коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Представник відповідача не заперечувала проти проведення судового розгляду справи за відсутності представника позивача.

Заслухавши думку представника відповідача, враховуючи приписи ст. 205 КАС України, беручи до уваги, що позивач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі представника позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні 28 листопада 2019 року заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача з підстав, зазначених у відзиві на позов та додаткових поясненнях (а.с. 136-137, 144-146).

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Центральна збагачувальна фабрика «Дзержинська» (далі позивач, ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська», підприємство), зареєстроване в якості юридичної особи, включене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, ідентифікаційний за кодом , місцезнаходження: 85205, Донецька область, м. Торецьк, вул. Історична, буд. 11; знаходиться на обліку як платник податків в Головному управлінні ДФС у Донецькій області (Костянтинівсько-Дружківське управління); має у постійному користуванні земельну ділянку по Розівській (Олександропільській) сільській раді Ясинуватського району Донецької; є платником земельного податку (а.с. 39-43, 77).

Відповідач, Головне управління ДФС у Донецькій області, , місцезнаходження: 87526, Донецька область, вул. 130 Таганрозької дивізії, буд. 114, є суб`єктом владних повноважень, який здійснює у спірних правовідносинах владні управлінські функції та відповідно до КАС України є належним відповідачем у даній справі (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch).

Як встановлено судом, 19 березня 2019 року посадовими особами відповідача була проведена камеральна перевірка ПАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Дзержинська» з питань своєчасності сплати узгоджених грошових зобов`язань по земельному податку за період з 2014 - 2018 роки, за результатом якої 19 березня 2019 року складено акт № 104/05-99-45-07/00176495 (а.с. 76-79).

Згідно висновків, викладених в акті перевірки, позивачем несвоєчасно сплачено самостійно визначені грошові зобов`язання по земельному податку по Розівській (Олександропільській) сільській раді Ясинуватського району Донецької (підконтрольна українській владі територія України).

Зазначено, що згідно інтегрованої картки платника по земельному податку позивачем в порушення вимог п. 57.1 ст. 57 та п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України несвоєчасно сплачено суми самостійно визначених зобов`язань по земельному податку (по коду платежу - земельний податок з юридичних осіб):

- по податковій декларації на 2014 рік № від 29 січня 2014 року кошти по платіжним дорученням: № 359 від 30 квітня 2014 року у сумі 19 975,94 грн, № 391 від 20 травня 2014 року у сумі 19 540,90 року, № 404 від 30 травня 2014 року у сумі 435,01 грн, № 413 від 13 червня 2014 року у сумі 529,93 грн, № 362 від 30 квітня 2014 року у сумі 19 863,94 грн, № 81 від 27 серпня 2015 року у сумі 24 949,92 грн, № 107 від 30 вересня 2015 року у сумі 24 949,92 грн, № 140 від 30 жовтня 2015 року у сумі 24 949,92 грн, № 166 від 30 листопада 2015 року у сумі 24 949,92 грн, № 197 від 30 грудня 2015 року у сумі 24 949,92 грн, № 233 від 11 лютого 2016 року (в частині суми 15 013,52 грн);

- по податковій декларації на 2015 рік № від 30 січня 2015 року кошти по платіжним дорученням: № 233 від 11 лютого 2016 року (в частині суми 9 936,40 грн), № 454 від 4 серпня 2016 року у сумі 24 949,92 грн, № 488 від 1 вересня 2016 року у сумі 24 949,92 грн, № 66 від 1 березня 2017 року у сумі 23 259,37 грн, № 98 від 30 березня 2017 року у сумі 23 482,18 грн, № 130 від 28 квітня 2017 року у сумі 29 939,89 грн, № 190 від 30 травня 2017 року у сумі 15 585,03 грн,

- по податковій декларації на 2017 рік № від 20 лютого 2017 року кошти по платіжним дорученням: № 313 від 30 серпня 2017 року у сумі 28 247,52 грн, № 341 від 29 вересня 2017 року у сумі 25 873,21 грн, № 381 від 30 жовтня 2017 року у сумі 25 041,80 грн, № 408 від 19 листопада 2017 року у сумі 27 406,21 грн, № 440 від 28 грудня 2017 року у сумі 29 939,89 грн, № 469 від 30 січня 2018 року у сумі 29 939,89 грн,

- по податковій декларації на 2018 рік № від 13 лютого 2018 року кошти по платіжним дорученням: № 529 від 1 березня 2018 року у сумі 25 892,45 грн, № 556 від 30 березня 2018 року у сумі 25 932,50 грн, № 581 від 26 квітня 2018 року у сумі 25 911,32 грн, № 637 від 30 травня 2018 року у сумі 25 764,88 грн, № 669 від 26 червня 2018 року у сумі 26 772,77 грн, № 696 від 30 липня 2018 року у сумі 25 636,51 грн, № 731 від 29 серпня 2018 року у сумі 26 772,77 грн, № 767 від 28 вересня 2018 року у сумі 24 417,15 грн, № 819 від 30 жовтня 2018 року у сумі 25 541,75 грн, № 873 від 29 листопада 2018 року у сумі 25 477,65 грн, № 902 від 27 грудня 2018 року у сумі 25 338,02 грн, № 922 від 30 січня 2019 року у сумі 25 302,14 грн, № 964 від 28 лютого 2019 року у сумі 25 272,40 грн.

Як зазначено у відзиві на позов, згідно інтегрованої картки платника по земельному податку по коду платежу (земельний податок з юридичних осіб) кошти по платіжним дорученням позивача:

№ 359 від 30 квітня 2014 року у сумі 19 975,94 грн, № 362 від 30 квітня 2014 року у сумі 19 975,94 грн, № 81 від 27 серпня 2015 року у сумі 24 949,92 грн, № 107 від 30 вересня 2015 року у сумі 24 949,92 грн, № 140 від 30 жовтня 2015 року у сумі 24 949,92 грн, № 166 від 30 листопада 2015 року у сумі 24 949,92 грн, № 197 від 30 грудня 2015 року у сумі 24 949,92 грн, № 233 від 11 лютого 2016 року у сумі 24 949,92 грн, № 454 від 4 серпня 2016 року у сумі 24 949,92 грн, № 488 від 1 вересня 2016 року у сумі 24 949,92 грн, № 66 від 1 березня 2017 року у сумі 29 939,89 грн, № 98 від 30 березня 2017 року у сумі 29 939,89 грн, № 130 від 28 квітня 2017 року у сумі 29 939,89 грн, № 190 від 30 травня 2017 року у сумі 29 939,89 грн, № 313 від 30 серпня 2017 року у сумі 29 939,89 грн, № 341 від 29 вересня 2017 року у сумі 29 939,89 грн, № 381 від 30 жовтня 2017 року у сумі 29 939,89 грн, № 408 від 19 листопада 2017 року у сумі 29 939,89 грн, № 440 від 28 грудня 2017 року у сумі 29 939,89 грн, № 469 від 30 січня 2018 року у сумі 29 939,89 грн, № 529 від 1 березня 18 у сумі 26 772,77 грн, № 556 від 30 березня 2018 року у сумі 26 772,77 грн, № 581 від 26 квітня 2018 року у сумі 26 772,77 грн, № 637 від 30 травня 2018 року у сумі 26 772,77 грн, № 669 від 26 червня 2018 року у сумі 26 772,77 грн, № 696 від 30 липня 2018 року у сумі 26 772,77 грн, № 731 від 29 серпня 2018 року у сумі 26 772,77 грн, № 767 від 28 вересня 2018 року у сумі 26 772,77 грн, № 819 від 30 жовтня 2018 року у сумі 26 772,77 грн, № 873 від 29 листопада 2018 року у сумі 26 772,77 грн, № 902 від 27 грудня 2018 року у сумі 26 772,77 грн, № 922 від 30 січня 2019 року у сумі 26 772,81 грн, № 964 від 28 лютого 2019 року у сумі 26 772,77 грн, -

відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України зараховані в рахунок погашення податкового боргу в сумі 832 186,15 грн, який обліковувався в інтегрованій картці платника по земельному податку з юридичних осіб та виник згідно наданої податкової звітності і не сплачений по терміну сплати: 1 жовтня 2014 року, 31 жовтня 2014 року, 1 грудня 2014 року, 31 грудня 2014 року, 31 січня 2015 року, 3 березня 2015 року, 31 березня 2015 року, 1 травня 2015 року, 31 жовтня 2015 року, 1 грудня 2015 року, 31 грудня 2015 року, 31 січня 2016 року, 3 березня 2017 року, 31 березня 2017 року, 1 травня 2017 року, 31 травня 2017 року, 1 липня 2017 року, 31 липня 2017 року, 31 серпня 2017 року, 1 жовтня 2017 року, 31 жовтня 2017 року, 1 грудня 2017 року, 31 грудня 2017 року, 31 січня 2018 року, 3 березня 2018 року, 31 березня 2018 року, 1 травня 2018 року, 31 травня 2018 року, 1 липня 2018 року, 31 липня 2018 року (а.с. 76-79).

11 квітня 2019 року позивачем були подані до ГУ ДФС у Донецькій області заперечення на акт (а.с. 68-71).

У відповіді на заперечення на акт від 23 квітня 2019 року (вих. № 33900/10/05-99-45-07) Головне управління ДФС у Донецькій області повідомило позивача про те, що висновки акту камеральної перевірки від 19 березня 2019 року № 104/05-99-45-03/00176495 є такими, що відповідають чинному законодавству, а заперечення позивача залишаються без задоволення (а.с. 63-66).

2 квітня 2019 року відповідачем на підставі акту камеральної перевірки були прийняті два повідомлення-рішення про застосування до позивача штрафних санкцій за порушення строку сплати суму грошового зобов`язання з земельного податку з юридичних осіб: № на суму 2 050,58 грн та № на суму 166 437,23 грн (а.с. 8, 10, 81, 84).

Згідно з розрахунками до цих повідомлень, перше спірне повідомлення прийнято за податковою декларацією позивача за 2014 рік (№ від 29 січня 2014 року), штраф застосовано в розмірі 10% від суми недоїмки (а.с. 9); друге спірне повідомлення-рішення - за податковими деклараціями позивача: за 2014 рік (№ від 29 січня 2014 року), за 2015 рік (№ від 30 січня 2015 року), за 2017 рік (№ від 20 лютого 2017 року), за 2018 рік (№ від 13 лютого 2018 року), - штраф застосовано в розмірі 20% від суми недоїмки (а.с. 11-12, 82-83, 85).

Як зазначила представник відповідача, станом на 2 березня 2014 року (тобто, до 14 квітня 2014 року) згідно інтегрованої картки платника за позивачем рахувалась заборгованість зі сплати земельного податку в сумі 19 863,97 грн, що підтверджується витягом із інтегрованої картки платника (позивача у справі) (а.с. 87-114).

Не погоджуючись із зазначеними повідомленнями-рішення позивач 24 квітня 2019 року подав скаргу до ДФС України (вих. № 12-40) та рішенням ДФС від 25 червня 2019 року (вих. № 29004/6/99-99-11-06-01-25) скарга позивача залишена без задоволення, спірні повідомлення-рішення без змін (а.с. 13-14).

Будучи не згодним з висновками, викладеними в акті камеральної перевірки та прийнятими на їх підставі спірними повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду із даним позовом (а.с. 4-7).

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються нормами Податкового кодексу України (далі Податковий кодекс).

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі ЦОВВ з ДПМП), його територіальні органи.

Згідно з пунктом 41.3 ст. 41 Податкового кодексу повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України.

Відповідно до п. 75.1. ст. 75 Податкового кодексу контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові, виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно абз. пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

З 1 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», яким (п. 40) були внесені зміни до ст. 75 кодексу, зокрема підпункт 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 доповнено другим абзацем, відповідно до якого предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків зригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Отже, наведеними нормами податкового законодавства відповідачу надано право в рамках камеральної перевірки здійснювати контроль своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Таким чином, посилання позивача на відсутність в податкового органу повноважень перевіряти своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання в рамках камеральної перевірки є помилковим.

Як встановлено судом, посадовими особами ГУ ДФС у Донецькій області 19 березня 2019 року було проведено камеральну перевірку позивача з питань своєчасності сплати узгоджених грошових зобов`язань по земельному податку Публічного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Дзержинська» (а.с. 76-79).

Згідно з п. 36.1 ст. 36 Податкового кодексу податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) ().

Згідно з п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 ст. 57 Податкового кодексу передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу).

Відповідно до ст. 269 Податкового кодексу платниками плати за землю є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно ст. 285 Податкового кодексу базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Пунктом 286.2 ст. 286 Податкового кодексу передбачено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому ст. 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до п. 287.1 - 287.4 Податкового кодексу власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Податкове зобов`язання з плати за землю, визначене у податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Приписами п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України встановлено, що у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених п. 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно із п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до ст. 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем самостійно були надані: звітна податкова декларація з плати за землю (земельний податок) на 2014 рік № від 29 січня 2014 року, звітна податкова декларація на 2015 рік № від 30 січня 2015 року, звітна податкова декларація на 2017 рік № від 20 лютого 2017 року, звітна податкова декларація на 2018 рік № від 13 лютого 2018 року (а.с. 105-229).

Також судом встановлено що станом на 14 квітня 2014 року (фактично станом на 2 березня 2014 року) згідно з ІКПП (а.с. 87) за позивачем рахувалась заборгованість зі сплати земельного податку в сумі на 19 863,97 грн (а.с. 87, 90).

14 квітня 2014 року набрав чинності Указ Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, яким уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

2 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон № 1669-VII, який набув чинності 15 жовтня 2014 року, який відповідно до преамбули визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція затверджений Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Відповідно до вказаного переліку м. Торецьк (місцезнаходження позивача) та с. Олександрівське (Розівська сільська рада) (місцезнаходження земельної ділянки) включені до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Статтею 6 Закону № 1669-VII у редакції, яка діяла до 8 червня 2016 року, було встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Згідно з приписами цієї ж статті у редакції, яка діє з 8 червня 2016 року, звільняються суб`єкти господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною 4 ст. 4 цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону № 1669-VII перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженим Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085-р, с. Олександрівське (Розівська сільська рада) (на території якої знаходиться земельна ділянка позивача) не включена до вказаних переліків.

На підставі викладеного вище суд дійшов висновку, що позивач був звільнений від сплати земельного податку за користування земельною ділянкою, що розташована у с. Олександрівське (Розівської сільської ради), з 14 квітня 2014 року по 7 червня 2016 року (включно).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за період з 30 квітня 2014 року по 11 лютого 2016 року (за деклараціями на 2014-2015 роки №№ та ) було сплачено земельного податку:

- за 2014 рік: № 362 від 30 квітня 2014 року в сумі - 19 975, 94 грн, № 359 від 30 квітня 2014 року в сумі 19 975,94 грн, № 391 від 20 травня 2014 року в сумі 19 975,91 грн, № 404 від 30 травня 2014 року в сумі 19 975,94 грн, № 413 від 13 червня 2014 року в сумі 19 975,94 грн, № 430 від 27 червня 2014 року в сумі 19 975,94 грн - всього на загальну суму 82 501,67 грн (а.с. 184-186);

- за 2015 рік: № 81 від 27 серпня 2015 року в сумі 24 949,92 грн, № 107 від 30 вересня 2015 року в сумі 24 949,92 грн, № 140 від 30 жовтня 2015 року в сумі 24 949,92 грн, № 166 від 30 листопада 2015 року в сумі 24 949,92 грн, № 197 від 30 грудня 2015 в сумі 24 949,92 грн всього на суму 124 749,60 грн (а.с. 187-189);

- за 2016 рік (до 8 червня 2016 року): № 233 від 11 лютого 2016 року в сумі 24 949,92 грн (а.с. 190).

Всього за матеріалами справи протягом квітня 2014 року червня 2016 року позивачем сплачено земельного податку за кодом платежу (земельний податок з юридичних осіб) по Розівській (Олександропільській) сільській раді - 232 201,19 грн.

Беручи до уваги наявну станом на 2 березня 2014 року заборгованість позивача з земельного податку в розмірі 19 863,97 грн, враховуючи суму платежів із земельного податку, сплачених позивачем за період, коли підприємство було звільнено від такої сплати (14 квітня 2014 року 7 червня 2016 року), у позивача станом на 8 червня 2016 року виникла переплата з цього податку в розмірі 212 337,22 грн (232 201,19 грн 19 863,97 грн).

За період з 8 червня 2016 року по 31 липня 2018 року позивачем сплачено в якості земельного податку (за деклараціями на 2015, 2017 та 2018 роки №№ , , ) згідно платіжних доручень:

- у 2016 році: № 454 від 4 серпня 2016 року в сумі 24 949,92 грн, № 488 від 1 вересня 2016 року в сумі 24 949,92 грн; всього 49 899,84 грн (а.с. 190-191);

- у 2017 році: № 66 від 1 березня 2017 року в сумі 29 939,89 грн, № 98 від 30 березня 2017 року в сумі 29 939,89 грн, № 130 від 28 квітня 2017 року в сумі 29 939,89 грн, № 190 від 30 травня 2017 року в сумі 29 939,89 грн, № 225 від 30 червня 2017 року в сумі 29 939,89 грн, № 258 від 28 липня 2017 року в сумі 29 939,89 грн, № 313 від 28 серпня 2017 року в сумі 29 939,89 грн, № 341 від 29 вересня 2017 року в сумі 29 939,89 грн, № 381 від 30 жовтня 2017 року в сумі 29 939,89 грн, № 408 від 29 листопада 2017 року в сумі 29 939,89 грн, № 440 від 28 грудня 2017 року в сумі 29 939,89 грн, всього - 329 338,79 грн;

- у 2018 році (до 31 липня 2018 року): № 469 від 30 січня 2018 року в сумі 29 939,89 грн, № 483 від 30 січня 2018 року в сумі 29 939,89 грн, № 529 від 1 березня 2018 року в сумі 26 772,77 грн, № 556 від 30 березня 2018 року в сумі 26 772,77 грн, № 581 від 26 квітня 2018 року в сумі 26 772,77 грн, № 637 від 30 травня 2018 року в сумі 26 772,77 грн, № 669 від 26 червня 2018 року в сумі 26 772,77 грн, № 696 від 30 липня 2018 року в сумі 26 772,77 грн, всього 160 636,62 грн (а.с. 198-201).

Сплата позивачем земельного податку після 31 липня 2018 року не зазначена контролюючим органом як несвоєчасна сплата та не врахована у спірному рішенні.

Всього за період з 4 серпня 2016 року по 31 липня 2018 року позивачем сплачено 539 875,25 грн.

Відповідно до декларації позивача зі сплати земельного податку на 2017 рік підприємством визначено до сплати 359 278,73 грн (щомісячно по 29 939,89 грн та 29 939,94 грн за грудень 2017 року) (а.с. 219); згідно декларації позивача зі сплати земельного податку на 2018 рік підприємством визначено до сплати 321 273,28 грн (щомісячно по 26 772,77 та 26 772,81 грн у грудні), за період з 1 січня по 30 червня 2018 року (терміном сплати до 31 липня 2018 року) 160 636,62 грн (а.с. 228).

Таким чином за період з 1 січня 2017 року по 30 червня 2018 року (терміном сплати до 31 липня 2018 року) позивачем задекларовано до сплати 519 915,35 грн.

Враховуючи наявну переплату зі сплати земельного податку станом на 8 червня 2016 року в розмірі 212 337,22 грн та сплату позивачем за період з 1 січня 2017 року по 31 липня 2018 року земельного податку в сумі 489 975,41 грн, беручи до уваги задекларовану позивачем до сплати за вказаний період земельний податок в розмірі 519 915,35 грн, суд дійшов висновку, що за період з 1 січня 2017 року по 31 липня 2018 року позивачем не допущено несвоєчасну сплату земельного податку.

Відповідно, спірні повідомлення-рішення є необґрунтованими та протиправними.

Суд критично ставиться до посилань позивача, як на додаткову ознаку протиправності спірних рішень, на ту обставину, що на підставі ст. 6 Закону України від № 1669-VІІ підприємство звільнено від сплати за користування земельною ділянкою державної власності з огляду на те, що, як вже зазначалось судом, відповідно до приписів цієї статті під час проведення антитерористичної операції звільнено суб`єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими ч. 4 ст. 4 цього Закону (тимчасово окуповані території та території на лінії зіткнення), а с. Олександрівське (Розівської сільської ради) Донецької області, де розташована спірна земельна ділянка, не входить до переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (згідно розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085).

Також суд вважає за необхідне зазначити, що нарахування податковим органом штрафних санкцій має відбуватись з урахуванням строків давності, встановлених ст. 102 Податкового кодексу.

Так, згідно п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку зокрема подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Як встановлено судом, позивачем визначені податкові зобов`язання у поданих підприємством податкових деклараціях з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за податкові періоди, починаючи з 2014 року.

Відповідно, граничні строки їх сплати припадають на певні місяці 2015 та 2016 років.

Враховуючи дату прийняття відповідачем (2 квітня 2019 року) спірних повідомлень-рішень, якими до позивача застосовані штрафні санкції (які законодавець відносить до визначення поняття «грошове зобов`язання»), а також дати граничних строків сплати грошових зобов`язань, суд дійшов висновку про те, що податкове повідомлення-рішення від 2 квітня 2019 року № на суму 2 050,58 грн (штрафна санкція в розмірі 10% від суми несвоєчасної сплати позивачем земельного податку за податковою декларацією № від 29 січня 2014 року) та податкове повідомлення-рішення № в частині суми штрафу 66 341,10 грн (штрафна санкція в розмірі 20% від суми несвоєчасної сплати позивачем земельного податку за податковими деклараціями №№ від 29 січня 2014 року та від 30 січня 2015 року) крім іншого прийняті податковим органом поза межами 1095 днів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 10 травня 2018 року № 820/3544/17.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Беручи до уваги наведені вище нормативно-правові приписи, суд вважає за необхідне за для належного захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог позивача, визнати спірні рішення протиправними та скасувати їх.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивачем за подання до адміністративного суду було сплачено судовий збір за платіжним дорученням від 14 серпня 2019 року № 55 на загальну суму 2 527,31 грн (а.с. 1).

Оскільки прийняте рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області на користь позивача підлягає 2 527,31 грн.

Керуючись ст.ст. 2,6, 9, 72-77, 94, 139, 205, 242, 245-246, 256, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Дзержинська» (, місцезнаходження: 85205, Донецька область, м. Торецьк, вул. Історична, буд. 11) до Головного управління ДФС у Донецькій області (, місцезнаходження: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, буд. 114) про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 2 квітня 2019 року № , яким до позивача застосована штрафна санкція в розмірі 2 050,58 грн за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання по земельному податку з юридичних осіб за декларацією на 2014 рік.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 2 квітня 2019 року № , яким до позивача застосована штрафна санкція в розмірі 16 6437,23 грн за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання по земельному податку з юридичних осіб за деклараціями на 2014, 2015, 2017, 2018 роки.

Стягнути з Головного управління ДФС у Донецькій області (, місцезнаходження: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, буд. 114) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь Публічного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Дзержинська» (, місцезнаходження: 85205, Донецька область, м. Торецьк, вул. Історична, буд. 11) витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору за подання до суду даного адміністративного позову в розмірі 2 527 (дві тисячі п`ятсот двадцять сім) грн 31 коп.

Рішення суду прийняте у нарадчій кімнаті, його вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні в присутності представника відповідача.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно приписів підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення Донецького окружного адміністративного суду подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 9 грудня 2019 року.

Суддя Н.П. Волгіна