Справа № 826/11735/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 грудня 2019 року № 826/11735/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1.Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах

енергетики та комунальних послуг;

2. Виконуючого обов`язки Голови Національної комісії, що здійснює

державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

Вовка Дмитра Володимировича,

треті особи без 1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція»,

самостійних вимог 2. ОСОБА_2 ,

на предмет спору про визнання протиправними дій та відсутності повноважень, визнання протиправною та скасування постанови від 31 березня 205 року № 1171,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - відповідач 1, НКРЕКП) та до в.о. Голови НКРЕКП Вовка Д.В. (далі - відповідач 2) з вимогами щодо:

- визнання протиправними дій по прийняттю постанови НКРЕКП від 31 березня 2015 року №1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг»;

- встановлення відсутності повноважень у НКРЕКП на встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги, зокрема, встановлених постановою НКРЕКП від 31 березня 2015 року №1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг»;

- визнання протиправною та нечинною з моменту прийняття постанови НКРЕКП від 31 березня 2015 року №1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг»;

- встановлення відсутності повноважень у в.о. Голови НКРЕКП Вовка Д.В. та визнання протиправними його дій в частині підписання постанови НКРЕКП від 31 березня 2015 року № 1171.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржуваною постановою НКРЕКП від 31 березня 2015 року №1171 встановлені тарифи на житлово-комунальні послуги, споживачем яких є позивач. Оскаржувана постанова, на думку позивача, прийнята не уповноваженим на те органом, з перевищенням владних повноважень, а відтак підлягає скасуванню.

Окрім того, строк повноважень в.о. Голови НКРЕКП Вовка Д.В. сплив 28 лютого 2015 року, оскільки його призначення на зазначену посаду відбулося згідно Указу Президента від 30 грудня 2014 року №969/2014 строком на два місяці, тому, за твердженнями позивача, він не мав законних повноважень на підписання оскаржуваної постанови.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2015 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду в судовому засіданні, запропоновано відповідачам подати письмові заперечення на позовну заяву та усі наявні докази, а також зобов`язано опублікувати оголошення про відкриття провадження у справі №826/11735/15 в частині оскарження постанови НКРЕКП від 31 березня 2015 року №1171 у виданні, у якому цей акт був або мав бути оприлюднений та надати суду доказ опублікування оголошення.

У судовому засіданні 11 серпня 2015 року залучено до участі у справі ОСОБА_2, оголошено перерву за клопотанням представника відповідача 1.

В судовому засіданні 15 вересня 2015 року представники сторін надали свої пояснення по суті спору, залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція», оголошено перерву у розгляді.

Представником НКРЕКП 21 вересня 2015 року надано письмові заперечення проти позовних вимог, у яких зазначено, що, приймаючи оскаржувану постанову відповідач 1 діява у межах наданих повноважень, зокрема, відповідно до Закону України «Про природні монополії» та Положення про НКРЕКП, затвердженого Указом Президента від 10 вересня 2014 року №715/2014, яким визначено, що НКРЕКП є органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг. При цьому, оскаржувана постанова не порушує прав позивача, а його твердження стосовно відсутності повноважень НКРЕКП на прийняття оскаржуваної постанови можуть бути заявлені лише іншим суб`єктом владних повноважень у спорах щодо відсутності компетенції.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» також надав письмові пояснення від 24 вересня 2015 року, підтримав правову позицію відповідача 1 та просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Від інших учасників процесу письмових пояснень, заперечень не надходило.

В судовому засіданні 24 вересня 2015 року задоволено клопотання позивача та ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2015 року вирішено звернутися до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо відповідності (конституційності) частин першої та другої статті 11 Закону України «Про природні монополії», абзацу 5 статті 12 Закону України «Про електроенергетику», пункту 4 частини першої статті 3 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», Указу Президента України від 27 серпня 2014 року № 694/2014 «Про утворення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Указу Президента України від 10 вересня 2014 року №715/2014 «Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Конституції України в їх системному взаємозв`язку.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України та викладено його у новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України у новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України, чинного з 15 грудня 2017 року, у порядку письмового провадження з урахуванням поданих сторонами заяв.

Заслухавши пояснення сторін, оцінивши наявні у справі документи і матеріали, з урахуванням поданих письмових заперечень, пояснень, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Постановою НКРЕКП від 31 березня 2015 року № 1171, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2015 року за №433/26878, (далі - постанова №1171 та/або оскаржувана постанова) відповідно до статей 5, 6 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг", Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10 вересня 2014 року N 715, Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року N 869 (зі змінами), розпорядження Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2015 року N 129-р "Про схвалення проекту Листа про наміри Уряду України і Національного банку України до Міжнародного валютного фонду та проекту Меморандуму про економічну та фінансову політику" та з урахуванням листа Міністерства фінансів України від 28 лютого 2015 року N 31-12240-03/6404 і положень Меморандуму про економічну та фінансову політику (Лист про наміри від 27 лютого 2015 року N 3080/0/2-15 Уряду України і Національного банку України до Міжнародного валютного фонду) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню такими суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг.

ОСОБА_1 вважає вказану постанову протиправною з підстав її прийняття не уповноваженим органом, та посилається при цьому на Укази Президента України від 27 серпня 2014 року № 692/2014 та №693/2014, якими були ліквідовані Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Позивач стверджує, що з 27 серпня 2014 року в Україні не існує органу, наділеного повноваженнями на встановлення цін/тарифів на комунальні послуги.

Вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями законодавства чинного на час прийняття оскаржуваної постанови та звертає увагу на наступне.

Правові засади державного регулювання у сфері комунальних послуг врегульовано Законом України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» від 09 липня 2010 року № 2479-VI (далі - Закон № 2479-VI).

Відповідно до частини першої статті 2 вказаного Закону органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Порядок організації діяльності національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, визначається Законом України «Про природні монополії» (частина друга статті 2 Закону № 2479-VI).

Згідно пункту 4 частини першої статті 3 Закону № 2479-VI завданням національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, є здійснення державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках шляхом формування і забезпечення прогнозованості цінової і тарифної політики на ринках, які перебувають у стані природної монополії, та суміжних ринках у сфері теплопостачання і централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, сприяння впровадженню стимулюючих методів регулювання цін.

Водночас, частиною першою статті 4 Закону України «Про природні монополії» від 20 квітня 2000 року № 1682-III (далі - Закон № 1682-III) визначено, що державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій у сферах, визначених у статті 5 цього Закону, здійснюється національними комісіями регулювання природних монополій, які утворюються і функціонують відповідно до цього Закону.

В свою чергу, згідно частини першої статті 11 Закону № 1682-III (з роз`ясненнями відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2008 року N14-рп/2008, у редакції Закону України від 07 жовтня 2010 року N2592-VI), національні комісії регулювання природних монополій (далі - комісії) є державними колегіальними органами, які утворюються та ліквідуються Президентом України.

Комісії підпорядковуються Президенту України, підзвітні Верховній Раді України та діють на підставі положень, що затверджуються Президентом України.

Указом Президента України від 10 вересня 2014 року №715/2014 на виконання Законів України «Про природні монополії», «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» затверджено Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Положення №715/2014), відповідно до пункту 3 якого, основними завданнями НКРЕКП, зокрема, є державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на суміжних ринках, у сферах електроенергетики, теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, на ринках природного газу, нафтового (попутного) газу, газу (метану) вугільних родовищ та газу сланцевих товщ (далі - природний газ), нафти та нафтопродуктів, а також перероблення та захоронення побутових відходів; забезпечення проведення цінової і тарифної політики у сферах електроенергетики, теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, у нафтогазовому комплексі, сприяння впровадженню стимулюючих методів регулювання цін.

Вказаним Положенням №715/2014 передбачено, що НКРЕКП відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, розробляє і затверджує: правила користування тепловою енергією; правила приєднання до теплових та водопровідних мереж і типові договори, передбачені такими правилами; правила надання і погодження технічних умов на підключення до мереж (споруд) електро- та теплоенергетики.

Відповідно до пункту 7 Положення №715/2014 НКРЕКП установлює: тарифи на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС та когенераційних установках і установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії; тарифи на комунальні послуги для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється НКРЕКП.

НКРЕКП для забезпечення виконання покладених на неї завдань і функцій має право приймати з питань, що належать до її компетенції, нормативно-правові акти.

Таким чином, НКРЕКП, як національна комісія з регулювання природних монополій, що утворена та функціонує відповідно до Закону України «Про природні монополії», наділена повноваженнями по встановленню тарифів на комунальні послуги для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється НКРЕКП.

Тобто, відповідач 1 для забезпечення виконання покладених на нього завдань і функцій, у тому числі по встановленню тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, має право приймати нормативно - правові акти (постанови) з питань, що належать до компетенції останнього.

З наведеного суд приходить до висновку про безпідставність тверджень позивача стосовно відсутності повноважень у НКРЕКП на час прийняття оскаржуваної постанови від 31 березня 2015 року №1171, а також відхиляє його доводи щодо обставин перевищення повноважень цим органом, з огляду на таке.

Указом Президента України від 27 серпня 2014 року №693/2014 «Про ліквідацію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики» ліквідовано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Указом Президента України від 27 серпня 2014 року №692/2014 "Про ліквідацію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг" ліквідовано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Водночас, відповідно до Указу Президента України від 27 серпня 2014 року №694/2014 «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» утворено Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Зазначені Укази Президента України на час виникнення спірних правовідносин були чинними і, відповідно, підлягали обов`язковому виконанню на території України.

При цьому, слід враховувати, що, хоча, формально НКРЕКП не визначена правонаступником НКРЕ та Нацкомпослуг, проте, виходячи з покладених на неї завдань та функцій, до неї перейшли усі повноваження останніх, а тому НКРЕКП, з огляду на принцип безперервності здійснення державної влади та її стабільності, є по суті функціональним правонаступником ліквідованої НКРЕ та Нацкомпослуг.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставними доводи позивача про відсутність у НКРЕКП компетенції та перевищення зазначеним органом повноважень на встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води. Також, суд відхиляє посилання позивача на відсутність з 27 серпня 2014 року на території України органу, який був би наділений повноваженнями на встановлення цін/тарифів на комунальні послуги, адже, як було вже зазначено судом, з огляду на принцип безперервності здійснення державної влади та її стабільності, НКРЕКП є функціональним правонаступником ліквідованої НКРЕ та Нацкомпослуг.

За підсумком наведеного у сукупності, суд дійшов до висновку, що оскаржувана постанова НКРЕКП від 31 березня 2015 року №1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» прийнята уповноваженим суб`єктом владних повноважень, у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому є правомірною та скасуванню не підлягає.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до підпункту 3 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Відповідно до положень пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином в силу зазначених положень Кодексу адміністративного судочинства України позивач, який не є суб`єктом владних повноважень, не може порушувати питання щодо реалізації суб`єктом владних повноважень - НКРЕКП компетенції у сфері управління.

Стосовно позовних вимог щодо відсутності повноважень у в.о. Голови НКРЕКП Вовка Д.В. на підписання оскаржуваної постанови, судом встановлено, що Указом Президента України від 30 грудня 2014 року №969/2014 Вовка Дмитра Володимировича призначено тимчасово виконуючим обов`язки Голови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (за згодою). При цьому конкретного строку виконання обов`язків Вовком Д.В. в Указі Президента України не визначено.

Посилання позивача на положення Закону України «Про тимчасове виконання обов`язків посадових осіб, яких призначає на посаду за згодою Верховної Ради України Президент України або Верховна Рада України за поданням Президента України» в частині визначення максимального строку перебування на посаді тимчасово виконуючого обов`язки протягом двох місяців, також відхиляються судом, оскільки встановлено, що виконуючий обов`язки Голови НКРЕКП призначається лише Президентом України без згоди Верховної Ради України, тому на зазначену посаду не розповсюджуються норми зазначеного Закону.

За таких обставин, підписуючи оскаржувану постанову від 31 березня 2015 року №1171, в.о. Голови НКРЕКП Вовк Д.В. перебував на посаді на законних підставах, зокрема, на підставі Указу Президента України від 30 грудня 2014 року №969/2014, тому порушень в цій частині судом не встановлено.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду справи суд перевіряє, чи прийняті (вчинені) рішення:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши позовні вимоги на предмет дотримання відповідачем положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що приймаючи постанову від 31 березня 2015 року №1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» відповідач 1 діяв у межах та на підставі наданих повноважень, у спосіб, визначений чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством.

Обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, не знайшли підтвердження під час розгляду справи, спростовані відповідачем 1, у зв`язку з чим суд у свою чергу не вбачає підстав для задоволення позову.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких судові витрати підлягають відшкодуванню при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.

Отже, за обставин відмови позивачу у задоволенні позову, сплачений ним судовий збір відшкодуванню не підлягає.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, виконуючого обов`язки Голови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Вовка Дмитра Володимировича, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція», ОСОБА_2 , про визнання протиправними дій та відсутності повноважень, визнання протиправною та скасування постанови від 31 березня 205 року № 1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» - відмовити повністю.

Підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_1 .

Відповідач 1: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, адреса: 03680, м. Київ, вул. Смоленська, 19, тел. +47, +27.

Відповідач 2: Виконуючий обов`язки Голови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Вовк Дмитро Володимирович, адреса: 03680, м. Київ, вул. Смоленська, 19, тел. +47, +27.

Суддя В.І. Келеберда