Справа № 825/1548/15-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2019 року

Київ

справа №825/1548/15-а

адміністративне провадження №К/9901/8170/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

секретар судового засідання Лопушенко О.В.,

за участю: представника позивача Карети О.О., представника відповідача Родінченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Лайн Груп" на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2015 року (головуючий суддя Степанюк А.Г., судді: Кузьменко В.В., Шурко О.І.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Лайн Груп" до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп» (далі - Товариство, позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області (далі - Інспекція, відповідач; яку протокольною ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2019 року замінено її правонаступником - Головним управлінням ДПС у Чернігівській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12 січня 2015 року: форми «Р» №, яким йому збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 650 443,00 грн. (у тому числі за основним платежем - 520 354,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 130 089,00 грн.); форми «В4» №, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 835 720,00 грн.; форми «Р» №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 58 176,00 грн. (у тому числі за основним платежем - 46 541,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 11 635,00 грн.); форми «Р» №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 48 475,00 грн. (у тому числі за основним платежем - 38 780,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 9 695,00 грн.).

Обґрунтовуючи позовну заяву, посилалось на безпідставність висновків відповідача про порушення Товариством положень податкового законодавства та формування відповідних податкових вигод за результатами господарських операцій із контрагентом - ТОВ «Грант Тайм», які, як вважає податковий орган, фактично не відбулися, оскільки такі господарські операції є реальними та їх виконання підтверджується сукупністю належних доказів.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2015 року позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Інспекції від 12 січня 2015 року №, №, №, №.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наданими позивачем доказами, зокрема, видатковими, податковими та товарно-транспортними накладними підтверджується реальність виконання Товариством та ТОВ «Грант Тайм» зобов`язань за договором поставки від 19 квітня 2013 року №19/04-2013, а інші наявні у справі докази (акти здачі-прийняття виконаних робіт, накладні на передачу товарів на виробництво, звіти про витрати основних матеріалів у будівництві в співставленні з виробничими нормами по об`єкту (площадці) тощо) свідчать про використання позивачем придбаного у ТОВ «Грант Тайм» товару у власній господарській діяльності з іншими контрагентами; податкові накладні, видані ТОВ «Транс Лайн Груп», містять всі реквізити, передбачені пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а тому згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України є підставою для нарахування податкового кредиту; крім того на момент укладення договору з контрагентом позивач проявив належну обачність, перевіривши його необхідні документи та факт здійснення ним господарської діяльності; поряд з цим будь-яких доказів обізнаності Товариства про фіктивне підприємництво юридичної особи, що є його контрагентом, та здійснення нею незаконної фінансово-господарської діяльності, як і доказів самої фіктивності, відповідачем надано не було.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2015 року постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2015 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд прийшов до висновку, що позивачем не надано належним чином оформлених первинних документів, які б підтверджували факт здійснення господарських операцій з ТОВ «Грант Тайм» та давали право на формування податкового кредиту і валових витрат за результатами господарських відносин з вказаним контрагентом, оскільки відповідно до протоколу допиту свідка від 13 січня 2015 року первинні документи від імені ТОВ «Грант Тайм» підписані не директором, а іншою особою, яка не мала відношення до його господарської діяльності; відтак складання та виписування довіреностей на отримання товару від ТОВ «Грант Тайм» за умови оформлення первинних документів особою, яка заперечує свою участь у господарській діяльності товариства, не може бути доказом фактичного руху товару та викликає обґрунтовані сумніви в реальності господарських операцій з ТОВ «Грант Тайм».

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, Товариство звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просило його скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

В своїй касаційній скарзі по суті зазначало про помилковість висновків суду попередньої інстанції, зазначаючи, що в судах обох інстанцій відповідач не заперечував існування як таких товарно-транспортних накладних, журналу довіреностей, іншої первинної документації в т.ч. на реалізацію придбаних у контрагента товарів, сертифікатів якості на поставлену продукцію, а також заборгованості Товариства перед останнім; зазначені докази та обставини в сукупності були в повній мірі досліджені судом першої інстанції, який прийшов до правильного висновку про підтвердженість реальності таких господарських операцій; натомість апеляційним судом взято до уваги протокол допиту свідка від 13 січня 2015 року, хоча договір поставки з ТОВ «Грант Тайм» укладався в квітні 2013 року й господарські операції також мали місце в цьому ж році; більш того договір поставки від 19 квітня 2013 року №19/04-2013 недійсним або нікчемним не визнавався, а тому між сторонами за договором існували й в повній мірі виконувались взаємні права та обов`язки. Інших доводів касаційна скарга не містить.

Відповідач в письмових запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення суду апеляційної інстанції, яке він просив залишити без змін, - обґрунтованим та законним.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Представники Товариства та контролюючого органу в засіданні суду відповідно підтримали доводи і вимоги касаційної скарги та заперечили проти останніх, надавши відповідні пояснення.

Згідно із частиною 1 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши судові рішення та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд приходить до наступного висновку.

Судами встановлено, що у грудні 2014 року посадовими особами Інспекції на підставі наказу від 05 грудня 2014 року №26 та направлень на перевірку від 10 листопада 2014 року №3194, №3195 у відповідності до статей 20, 77, 82 ПК України було проведено планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, результати якої оформлено актом від 26 грудня 2014 року №36/22/35884094.

В ході перевірки податковим органом виявлено порушення позивачем: підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, внаслідок чого занижено податок на прибуток в сумі 46 541,00 грн. за 2013 рік; пункту 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ на суму 520 354,00 грн. за грудень 2013 року, завищено рядок 19 «від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду» грудень 2013 року на суму 22 572,00 грн. та завищено рядок 24 «залишок від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду» за грудень 2013 року на суму 813 148,00 грн.; пункту 57.1 статті 57 та пункту 2 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємства» №1213 від 28 вересня 2011 року та наказу Міндоходів України «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємства» №872 від 30 грудня 2013 року, що спричинило заниження рядка 23 «Авансовий внесок, що підлягатиме сплаті щомісячно» у березні - грудні 2014 року та січні - лютому 2015 року в сумі 3 878,00 грн.; пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, пункту 177.8 статті 177 ПК України, у зв`язку з чим визначено суму зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб при виплаті платникам податків доходів за період, що перевірявся, на суму 2 888,10 грн. (за 2013 рік).

В акті перевірки Інспекція дійшла висновку про формування позивачем валових витрат та податкового кредиту з ПДВ за операціями із ТОВ «Грант Тайм» без їх належного документального підтвердження, на обґрунтування чого посилалась як на надісланий ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м.Києві акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Грант Тайм» щодо підтвердження господарських відносин з його контрагентами (тобто непідтвердження руху товару по ланцюгу постачання до ТОВ «Грант Тайм»), так і на наявність протоколу допиту свідка - керівника ТОВ «Грант Тайм» ОСОБА_1 , який зазначав, що не підписував від імені цього товариства фінансово-господарських документів, а також недоведеність здійснення перевезення товару.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем 12 січня 2015 року винесено податкові повідомлення-рішення: форми «В4» №, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ у розмірі 835 720,00 грн.; форми «Р» №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 58 176,00 грн. (у тому числі за основним платежем - 46 541,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 11 635,00 грн.); форми «Р» №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 650 443,00 грн., у тому числі за основним платежем - 520 354,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 130 089,00 грн.; форми «Р» №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 48 475,00 грн., у тому числі за основним платежем - 38 780,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 9 695,00 грн.

В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ж до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

За змістом пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно ж з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (підпункт «а»).

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV (далі - Закон №996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Відповідно ж до абзацу 4 пункту 57.1 статті 57 ПК України платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

Згідно із абзацом 2 пункту 2 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних положень ПК України платники податку на прибуток підприємств, які починаючи з 2013 року подають річну податкову декларацію відповідно до пункту 57.1 статті 57 цього Кодексу, сплачують у січні - лютому 2013 року авансовий внесок з цього податку у розмірі 1/9 податку на прибуток, нарахованого у податковій звітності за дев`ять місяців 2012 року, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

В аспекті заявлених вимог з огляду на встановлені судами фактичні обставини справи, Верховний Суд виходить з наступного.

19 квітня 2013 року між ТОВ «Гран Тайм» (постачальником) та Товариством (покупець) укладено договір поставки №19/04-2013, за умовами якого постачальник зобов`язався в порядку і на умовах, визначених в даному договорі, передати у власність покупця, а покупець - в порядку і на умовах, визначених в даному договорі, прийняти і оплатити товари, визначені в даному договорі.

Товаром згідно з пунктом 1.2 договору є матеріали для виконання робіт з нанесення дорожньої розмітки.

Відповідно до пунктів 2.2, 2.4, 2.5, 2.6, 3.1 договору конкретна кількість, ціна (вартість), асортимент, номенклатура товару у кожній окремій поставці узгоджуються сторонами перед кожною поставкою та відображаються у видаткових накладних. Постачання товару за цим договором здійснюється на умовах EXW (ІНКОТЕРМС 2011) шляхом самовивозу зі складу постачальника, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Глибочицька, 72. Моментом поставки вважається момент підписання представником покупця податкової накладної на поставлений товар. Підписана сторонами товарно-транспортна накладна або видаткова накладна є достатнім і допустимим доказом, що підтверджує факт передачі (поставки) покупцю відповідної поставки товару за цим договором. Якість товару, який поставляється по даному Договору, має відповідати ДСТУ чи ТУ для даного виду товару, діючим на території України.

01 серпня 2013 року укладено додаткову угоду до договору №19/04-2013, згідно з якою його пункт 2.4 викладено в новій редакції й встановлено, що доставка товару зі складу постачальника, що знаходиться за адресою м.Київ, вул.Глибочицька, 72, до місця призначення за адресою, вказаною в товарно-транспортних накладних, здійснюється засобами і за рахунок постачальника. Товарно-транспортна накладна є невід`ємною частиною даного договору.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що реальність виконання зобов`язань з поставки товарів за договором №19/04-2013 від 19 квітня 2014 року підтверджується наданими позивачем копіями видаткових, податкових та товарно-транспортних накладних.

В той же час за певних інших обставин названі документи могли б свідчити про існування господарських операцій, які за формою (зовнішнім вираженням) можуть підпадати під визначення реальних і таких, що зумовлюють зміни в структурі активів, зобов`язань та власного капіталу суб`єкта господарювання. Водночас потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету. Щоб так кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатися на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій. Без цього неможливо перевірити правильність обчислення і сплати сум податкового грошового зобов`язання на підставі таких операцій.

Разом з тим первинні документи, підписані від імені підприємств та організацій, що зареєстровані у встановленому порядку, особами, які заперечують свою участь у їх створенні та діяльності, зокрема, й у підписанні будь-яких первинних документів, не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому й формування на їх підставі податкових вигод є безпідставним.

У даній справі апеляційний суд прийшов до висновку, що подані позивачем первинні документи належним чином не підтверджують здійснення господарських операцій Товариства з ТОВ «Грант Тайм» та, як наслідок, не дають право на формування податкового кредиту і валових витрат за результатами господарських відносин з вказаним контрагентом, оскільки вони від імені ТОВ «Грант Тайм» підписані не його керівником ОСОБА_1 , який заперечував свою участь в господарській діяльності товариства, а особою, яка не мала відношення до такої діяльності цього суб`єкта господарювання.

Водночас факт виконання позивачем зобов`язань перед контрагентами за договором підряду від 10 травня 2013 року №2-13, контрактами субпідряду №ДСА/Р/П/С/3-719 від 30 квітня 2013 року, №ДСА/Р/П/С/3-415 від 03 травня 2012 року, №ДСА/Р/П/С/3-935 від 01 листопада 2013 року, №8-П від 15 квітня 2013 року, контрактом субпідряду №9-П від 15 квітня 2013 року, договором субпідряду №01 від 19 квітня 2013 року, договором від 15 квітня 2014 року №15/4 на надання послуг з експлуатаційного утримання автодоріг державного та місцевого значення Київської області - влаштування горизонтальної розмітки, договором поставки від 02 жовтня 2013 року №05-13, договором поставки від 06 листопада 2014 року №02-14, договором від 18 листопада 2013 року №18-13 про надання послуг, договором від 22 жовтня 2013 року №17-13 про надання послуг, договором від 22 жовтня 2013 року №16-13 про надання послуг, договором про надання послуг від 11 вересня 2013 року №13-13, договором про надання послуг від 12 серпня 2013 року №12-13, договором субпідряду №01-02-11/С11-29 від 29 жовтня 2013 року, договорами субпідряду №01-02-11/С11-30 від 29 жовтня 2013 року, №2-С/13 від 02 вересня 2013 року, №1-С/13 від 19 серпня 2013 року, договором про надання послуг від 13 вересня 2013 року №14-13 жодним чином не свідчить про використання Товариством при цьому саме придбаних у ТОВ «Грант Тайм» товарів.

Що ж до наявності у позивача станом на 30 листопада 2013 року кредиторської заборгованості перед ТОВ «Грант Тайм» на суму 16 704 489,24 грн., а також відображення операцій по придбанню та використанню товарів в бухгалтерському обліку, то, як зазначив апеляційний суд, з огляду на встановлені недоліки первинних документів, наявність яких має своїм наслідком виникнення обґрунтованого сумніву в реальності господарських операцій з ТОВ «Грант Тайм», існування як таке цих формально складених документів не може бути свідченням товарності операцій за договором поставки №19/04-2013 від 19 квітня 2014 року.

Оцінивши повноту, характер, об`єктивність та юридичне значення установлених конкретних фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що, в даному випадку, надані позивачем первинні документи не підтверджують реальність операцій, які зумовлюють зміни в структурі активів, зобов`язань та власного капіталу суб`єкта господарювання (позивача).

Оскільки під час розгляду справи не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов`язують можливість правомірного формування податкового кредиту з ПДВ та валових витрат, апеляційний суд правильно зазначив про відсутність у позивача підстав для їх формування за результатами оформлення вищезгаданих операцій та, як наслідок, збільшення йому грошових зобов`язань з ПДВ, податку на прибуток підприємств та авансових внесків з останнього.

В межах спірних правовідносин судом апеляційної інстанції досліджені первинні документи Товариства, покладені в основу формування податкового обліку, здійснено їх аналіз, чим дотримано принцип належності та допустимості доказів.

З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про законність прийнятих Інспекцією податкових повідомлень-рішень від 12 січня 2015 року №, №, №, №, а отже й про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не спростовують мотивів, покладених судом в основу оскаржуваного рішення, й не свідчать про неправильне застосування ним норм матеріального права або ж порушення процесуальних норм, а фактично зводяться лише до переоцінки встановлених судами обставин справи, що, в свою чергу, не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 327, 341, 344, 349, 350, 355 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Лайн Груп" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2015 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду