Справа № 523/8550/19
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 523/8550/19
Головуючий в 1 інстанції: Середа І.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Тодосійчука Віталія Олександровича, за участю третьої особи: Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та визнання дій протиправними, закриття провадження,-

В С Т А Н О В И Л А :

28 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою, в якій просив:

визнати протиправними дії сержанта патрульної поліції 6 роти 1 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Тодосійчука Віталія Олександровича;

скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1156713 та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 17.05.2019 року його зупинено інспектором патрульної поліції та складено постанову про вчинення правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП, а саме невиконання вимог дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено», накладено штраф у розмірі 255,00 грн. Позивач вважає дану зупинку безпідставною. Відеозапис, який вказує на вчинення правопорушення, відсутній. Позивач також вказує на те, що знак знаходиться у місці його зупинки на незаконних підставах та його присутність повинна бути попереджена водіям знаком 2.1 з додатковою табличкою 7.1.2 завчасно. Крім того, позивач зазначив, що прийнята постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній не зазначено порядок оскарження.

До суду надійшли пояснення третьої особи, за змістом яких представник Департаменту патрульної поліції вказує на те, що інспектор став свідком порушення позивачем Правил дорожнього руху, правомірно зупинив ОСОБА_1 та відповідно до вимог ст. 278,279 КУпАП провів розгляд справи, що підтверджується відповідним відеозаписом. З урахуванням зазначеного просить відмовити в задоволені позовних вимог.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та повністю відмовити в задоволені позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що інспектором патрульної поліції справу розглянуто у відповідності до ст. 280 КУпАП, на підставі ст. 258, 283 КУпАП, з врахуванням ч. 2 ст. 33 КУпАП, ч. 2 36 КУпАП, ст. 252 КУпАП, винесено оскаржувану постанову за порушення ч.1 ст. 122 КУпАП. Оскаржувана постанова складена в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздрукована за допомогою спеціального технічного пристрою, з зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. На зворотній стороні вказаної постанови містяться відомості про права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, порядок сплати штрафу, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження. Крім того, безпосередньо інспектором роз`яснювалися позивачу ст. 289, 307,308 КУпАП щодо порядку виконання та оскарження оскаржуваної постанови. Також, визнаючи дії відповідача неправомірними, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, передбачених ч. 3 ст. 286 КАС України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

17 травня 2019 року о 20 год. 52 хв. сержантом поліції Тодосійчуком В.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАВ № 1156713 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за порушення вимог ч.1 ст. 122 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Зазначеною постановою встановлено, що позивач 17.05.2019 року о 20:45 год. керуючи транспортним засобом Hyundai Santa Fe, державний номер НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» чим порушив п. 8.4 «в» Правил дорожнього руху - порушення вимог заборонних знаків. Вказано місце розгляду справи: Черкаська область, Уманський, 27 М05 Київ-Одеса 210 км.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів вчинення позивачем правопорушення, що свідчить про відсутність підстав для прийняття оскаржуваної постанови. За відсутністю складу (події) адміністративного правопорушення постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю відповідно до вимог п.1ч.1 ст.247 КУпАП. Крім того, зміст врученої позивачу постанови не містить відомостей про порядок її оскарження.

Судова колегія частково погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993р. № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306.

Відповідно до п.1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону № 3353 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.п 2.2 п.2 Знаки пріоритету розділу 33 Дорожні знаки Правил дорожнього руху "Проїзд без зупинки заборонено". Забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

Відповідно до п.п «б»,»в» п. 8.4 розділу 8 Правил дорожнього руху дорожні знаки поділяються на групи:

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідачем помилково зазначено в оскаржуваній постанові про допущене порушення вимог заборонних знаків відповідно до п.п. «в» п. 8.4 ПДР, оскільки дорожній знак «Проїзд без зупинки заборонено» відноситься до знаків пріоритету.

Частина 1 ст.122 КУпАП передбачає, що порушення, в тому числі, вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

За змістом ст. 222 КУпАП розгляд справ за ч. 1,2,3,5 ст. 122 КУпАП віднесено до компетенції органів Національної поліції.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що розглядаючи відповідно до ст. 258 КУпАП справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху безпосередньо на місці вчинення правопорушення інспектором патрульної поліції дотримано вимог щодо порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Аналіз наведеної норми дає підстав для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, невичерпний перелік яких наведений у ст.251 Кодексу.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб та забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

На користь висновку про необхідність доведення факту вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відео або фотозйомкою свідчить і зміст ст.283 КУпАП, відповідно до якої постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити в т.ч. відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Вірними є висновки суду першої інстанції, що відповідачем не надано жодного доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Суд першої інстанції надав належну оцінку наявному в матеріалах справи відеозапису, з якого вбачається процес розгляду справи про адміністративне правопорушення, а не факт фіксації правопорушення.

Наявний в матеріалах справи фотознімок (а.с.52) місця розташування дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» на автомобільній дорозі М-12, вказаний як додаток до постанови ЕАВ №1156713 від 17.05.2019 року жодним чином не підтверджує факт вчинення позивачем правопорушення, оскільки не фіксує момент його вчинення.

Крім того, зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається, що до неї було додано будь-які докази на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Разом з тим, судова колегія вважає передчасним висновок суду першої інстанції, що оскаржувана постанова не містить відомостей про порядок її оскарження.

Відповідно до п. 5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395, зареєстрованої в Мінюсті України 10.11.2015 року за №1408/27853 постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Оскаржувану постанову складено в електронній формі та роздруковано за допомогою спеціального технічного пристрою.

Вірними є доводи апелянта, що відомості, в тому числі, про порядок оскарження адміністративного стягнення роздруковуються на зворотній стороні постанови про накладення адміністративного стягнення (а.с. 46 на звороті).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач заперечує факт вчинення правопорушення, за яке його притягнули до адміністративної відповідальності.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На думку судової колегії, відсутність доказів скоєння правопорушення, обґрунтування позиції відповідачем лише внутрішнім переконанням патрульного поліцейського може призвести до випадків безпідставного притягнення осіб до адміністративної відповідальності. Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відтак, у даному спорі саме управління патрульної поліції, має довести правомірність та законність прийнятої постанови.

Аналогічна правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17, від 24 липня 2019 по справі № 161/10598/16-а, від 17 липня 2019 року по справі № 295/3099/17, від 07 серпня 2019 року по справі № 754/10826/16.

Враховуючи викладене, беручі до уваги невизнання позивачем своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не надано доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення та як наслідок, не доведено правомірності прийняття оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що постанова про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 від 17 травня 2019 року, серії ЕАВ №1156713 за ч. 1 ст. 121 КУпАП має бути скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрито, з підстав відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху передбачених ч.1 ст.122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

На переконання апеляційного суду, системний аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених частиною 2 статті 122 КУпАП, працівники органів (підрозділів) Національної поліції діють від імені органів Національної поліції, а отже не можуть виступати відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган (підрозділ) Національної поліції.

Оцінивши матеріали справи судова колегія звертає увагу, що позовні вимоги пред`явлено до неналежного відповідача, а суд першої інстанції у відповідності до ч.1 ст. 52 КАС України не допустив його заміну, чим допустив порушення норм процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням того, що Департамент патрульної поліції залучено до участі у справі в якості третьої особи, дане порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи в частині задоволення позовних вимог щодо скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі, судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції повністю.

Разом з тим, судова колегія вбачає наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині визнання неправомірними дій інспектора патрульної поліції 6 роти 1 батальйону УПП в Черкаській області ДПП Тодосійчука В.О. з огляду на таке.

Відповідно до положень частини 3 статті 286 КАС України, ефективним способом захисту є заявлені позивачем вимоги щодо скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Додаткові вимоги щодо визнання протиправними дій Тодосійчука В.О. не підлягають задоволенню, оскільки охоплюються вимогами щодо скасування постанови та закриття провадження у справі.

Крім того, з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається дотримання інспектором патрульної поліції порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, що спростовує доводи позивача про протиправність його дій. Вказані обставини встановлені і судом першої інстанції, про що зазначено у мотивувальній частині рішення.

Судова колегія вбачає, що суд першої інстанції, вірно оцінюючи правомірність дій відповідача щодо порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, необґрунтовано в резолютивній частині оскаржуваного рішення визнав дані дії неправомірними.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині визнання неправомірними дій інспектора патрульної поліції 6 роти 1 батальйону УПП в Черкаській області ДПП Тодосійчука В.О. з ухваленням постанови про відмову у задоволенні позову в цій частині

Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст. 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 272 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2019 року - скасувати в частині визнання неправомірними дій інспектора патрульної поліції 6 роти 1 батальйону УПП в Черкаській області ДПП Тодосійчука Віталія Олександровича та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В.Вербицька

Судді О.В. Джабурія

К.В.Кравченко