Справа № 520/12189/19
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

18 грудня 2019 р. справа № 520/12189/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії ,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання неправомірними дій ГУ ПФУ в Харківський області щодо відмови в призначенні пенсії за віком та щодо не врахування в пільговому обчисленні, а саме один рік, як один рік і шість місяців з 06.04.1988 по 26.05.1998, починаючи з 15.02.2019р.; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити пенсію за віком з врахуванням періодів в пільговому обчисленні, а саме зарахувавши кожний рік роботи за один рік і шість місяців з 06.04.1988 по 26.05.1998, починаючи з 15.02.2019; 3) стягнення судових витрат.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що набув право на пенсію, проте у зв"язку із вчиненням пенсійним органом протиправної відмови пенсія не призначена.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - адміністративний орган, владний суб"єкт, ГУ, Управління, пенсійний орган), з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення зазначив, що заявник не має достстанього стажу для призначення пенсії, а робота з 31.05.1997р. по 26.05.1998р. на Шахтобудівельному управлінні «Бухтвугільбуд» (в умовах Крайньої Півночі) не може бути зарахована до страхового стажу через відсутність підтверджуючої довідки.

Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився 15.02.1959р.

08.05.2019р. заявник подав до Ізюмського ОУПФУ Харківської області (юридичним та фактичним правонаступником якого є відповідач по справі) звернення належної форми з приводу призначення пенсії за віком.

Рішенням від 29.07.2019р. №28 у призначенні пенсії було відмовлено у зв`язку з недостатністю страхового стажу (24р. 11м. 29дн. при мінімально необхідному показникові 26р.) у зв`язку з незарахуванням періоду роботи на Шахтобудівельному управлінні "Бухтвугільбуд" у період 31.05.1997р.-26.05.1998р.

При цьому, визнаний пенсійним органом страховий стаж заявника склав 24р. 11м. 29 дн. і до цього стажу на загальних умовах був включений період роботи 06.04.1988р.-30.05.1997р. на Шахтобудівельному управлінні "Бухтвугільбуд". Період роботи заявника 31.05.1997р.-26.05.1998р. на Шахтобудівельному управління "Бухтвугільбуд" взагалі не був включений до страхового стажу у зв"язку із непідтвердженням відомостями архівної довідки від 14.01.2019р. №02-01-16/Ц-10.

У подальшому, 05.09.2019р. заявник повторно звернувся до Головного управління в особі Ізюмського відділу обслуговування громадян з приводу призначення пенсії за віком, але вже зверненням довільної форми.

Листом від 21.10.2019р. на це звернення надана відповідь про те, що підстав для призначення пенсії немає.

Не погодившись із правомірністю таких діянь пенсійного органу, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004р. таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно ч.5 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Частиною 1 ст.26 означеного закону передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2019р. по 31.12.2019р. - не менше 26 років;

Заявник досяг віку у 60 років із настанням календарної дати - 15.02.2019р.

Дата звернення заявника до пенсійного органу припала на 08.05.2019р.

За правилом ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" дії цього правила не змінюють та не скасовують.

Постановою КМУ від 12.08.1993р. №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі за текстом Порядок №637).

Згідно з п.1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Дослідивши зміст копії трудової книжки заявника, суд відзначає, що періоди трудової діяльності заявника складаються з роботи: 1) 10.08.1976р.-23.11.1977р. на Ізюмському приладобудівельному заводі (1р. 2м. 24дн.); 2) 12.11.1977р.-11.11.1979р. служба в Радянській Армії (2р.); 3) 17.01.1980р.-23.09.1986р. на Ізюмському приладобудівному заводі (6р. 8м. 6дн.); 4) 08.10.1986р.-13.03.1987р. на Салехардському будівельно-монтажному управлінні в районі Крайньої Півночі (6м. 5дн.); 6) 01.04.1987р.-23.03.1988р. на Ізюмському приладобудівному заводі (1р. 1м. 23дн.); 7) 06.04.1988р.-26.05.1998р. на "Шахтостроительном управлении "Бухтугольстрой" п/о Северуголь в пос.Нагорный Магаданской области Росийской Федерации (тобто також в умовах Крайньої Півночі, адже найменування суб"єкта господарювання перекладу не підлягають; 10р. 1м. 20дн.; з них до 31.12.1990р. - 2р. 8м. 25дн.); 8) 27.05.2002р.-31.05.2002р. на ЗАТ "Вернополье" (5дн.), а також періоди виплати допомоги по безробіттю з 20.01.2000р. по 17.07.2000р. (5м. 28дн.) та з 27.03.2012р. по 21.03.2013р. (11м. 25дн.).

У силу спеціального правила п.5 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

З положень наведеної норми закону чітко та однозначно слідує, що правило пільгового обчислення періоду фактичної трудової діяльності найманого працівника у цілях підрахунку страхового стажу застосовується виключно до правовідносин, що мали місце до 01.01.1991р.

За таких обставин, вимог заявника стосовно періоду роботи 01.01.1991р.-26.05.1998р. до задоволення не підлягають, адже суперечать прямій нормі п.5 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У порядку запровадженого цією нормою закону правового режиму можуть бути проведені обчислення стосовно періоду роботи заявника лише 06.04.1988р.-31.12.1990р. (тобто 2р. 8м. 25дн.).

Окрім того, незважаючи на незаявлення позивачем такої вимога, але у порядку запровадженого цією нормою закону правового режиму можуть бути проведені обчислення стосовно періоду роботи заявника 08.10.1986р.-13.03.1987р. на Салехардському будівельно-монтажному управлінні в районі Крайньої Півночі (6м. 5дн.)

Відтак, загалом із застосуванням правила п.5 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у цілях включення до страхового стажу може бути обчислений період роботи заявника у 3р. 3м. (що еквівалентно 4р. 10м. 15дн.).

У той же час, цей період діяльності був прийнятий пенсійним органом до обрахунку у загальному порядку, а розрахункова різниця складає 1р. 7м. 15дн., що при додаванні до самостійно визнаного пенсійним органом страхового стажу заявника у 24р. 11м. 29дн. арифметично перевищує показник у 26 років.

Розглядаючи справу суд зважає, що за правовим висновком постанов Верховного Суду від 07.02.2018р. у справі № 590/871/17, 03.07.2018р. у справі № 302/662/17-а, 18.12.2018р. у справі № 263/13671/16-а, 10.01.2019р. у справі № 352/1612/15а (2а/352/70/15) для пільгового обчислення страхового стажу за рахунок періоду роботи найманого працівника в умовах Крайньої Півночі достатнім є наявність безпомилкового запису у трудовій книжці.

Пенсійний орган цього не врахував і тому провів неправильний обрахунок показника страхового стажу заявника.

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Суд констатує, що у ході розгляду справи владним суб`єктом не подано доказів відповідності закону оскарженого рішення (діяння), а обсяг використаних доказів та обрані мотиви не дозволяють визнати юридично правильними та фактично обґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу оскарженого рішення.

Разом із тим, перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, суд відзначає, що в абсолютному вигляді указане правило тягаря доказування може бути застосовано до випадку оскарження рішення владного суб`єкта, котрим для приватної особи створено новий обов`язок або створено перешкоди у реалізації вже існуючого права (інтересу).

Натомість у випадку, коли приватна особа у судовому порядку звертається до владного суб`єкта з метою набуття нового (раніше не існуючого) права у сфері публічно-правових відносин, на думку суду, відсутні підстави для абсолютизації цього правила, адже суб`єктивне право приватної особи у галузі публічно-правових відносин не може виникати виключно з помилки (свідомої чи неумисної), незаконного рішення або протиправного діяння владного суб`єкта (окрім права на стягнення збитків та права на компенсацію шкоди).

У спірних правовідносинах має місце другий з позначених випадків, коли заявник прагне до набуття нового (раніше відсутнього) права.

Суд відмічає, що страховий стаж заявника, сформований до набуття чинності нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (тобто до 01.01.2004р.), у тому числі і за рахунок періоду трудової діяльності в умовах Крайньої Півночі 08.10.1986р.-13.03.1987р. та 06.04.1988р.-31.12.1990р., у поєднанні з визнаним адміністративним органом страховим стажем у 24р. 11м. 29дн. перевищує показник у 26 років.

Будь-яких інших перешкод у призначенні пенсії адміністративним органом у даному випадку виявлено не було.

Тому рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії підлягає скасуванню.

Заявником була заявлена вимога про визнання протиправними дій пенсійного органу з приводу відмови у призначенні пенсії.

Між тим, матеріалами справи не підтверджено вчинення пенсійним органом саме такого діяння, адже за зверненням громадянина насправді було прийнято окремий письмовий правовий акт індивідуальної дії - рішення.

Відтак, суд вбачає підстави для виходу поза межі позову і скасуванні у порядку ч.2 ст.9 КАС України реально існуючого правового акту - рішення про відмову у призначенні пенсії.

Скасування цього рішення призводить до залишення не вирішеним по суті звернення заявника належної форми від 08.05.2019р. з приводу призначення пенсії.

Тому, у силу абз.2 ч.4 ст.245 КАС України пенсійний орган належить обтяжити обов`язком повторно розглянути заяву громадянина з приводу призначення пенсії і провести розрахунок страхового стажу у порядку п.5 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за періоди роботи в умовах Крайньої Півночі 08.10.1986р.-13.03.1987р. та 06.04.1988р.-31.12.1990р.

У силу ч.2 ст.9 КАС України суд відносно указаного рішення вбачає підстави для виходу за межі позову і здійснення захисту права громадянина на пенсійне забезпечення у спосіб скасування необгрунтовано вчиненої відмови адміністративного органу.

Тому з огляду на приписи абз.2 ч.4 ст.245 КАС України, суд визнаючи протиправною відмову у призначенні пенсії, вважає за необхідне обтяжити адміністративний орган обов`язком прийняти рішення про призначення пенсії заявнику за матеріалами поданого звернення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт при прийнятті оскаржених рішень не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Натомість факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі справи соціального забезпечення знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для обтяження владного суб"єкта обов`язком призначити пенсію.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.139, 143 КАС України та Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-243, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов в частині вимоги про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України з приводу відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком за зверненням від 08.05.2019р. - залишити без задоволення.

Вийти за межі позову.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області №28 від 29.07.2019р. до протоколу по справі №7.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 від 08.05.2019р. про призначення пенсії за віком, обрахувавши у порядку п.5 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за періоди роботи в умовах Крайньої Півночі 08.10.1986р.-13.03.1987р. та 06.04.1988р.-31.12.1990р.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (місце знаходження майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків; ідентифікаційний код - 14099344) частину витрат зі сплати судового збору у розмірі 512,25 грн. (п`ятсот дванадцять гривень 25 копійок).

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Старосєльцева