Справа № 369/10614/19
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування Патрульної поліції Києво-Святошинського відділ поліції Києво-Святошинського ВП ГУНП старшого лейтенанта поліції Диренка Бориса Валерійовича про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до інспектора сектору реагування Патрульної поліції Києво-Святошинського відділ поліції Києво-Святошинського ВП ГУНП старшого лейтенанта поліції Диренка Бориса Валерійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 серпня 2019 року було визнано неповажними підстави пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовною заяву та повернуто позовну заяву позивачу.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду, представник позивача звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 серпня 2019 року як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та направити справу до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Судове засідання проведено без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з наступних підстав.

Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною шостою статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини першої статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Згідно ч.2 вказаної статті позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно з частиною першою статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

Відповідно до пунктів 1, 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, зокрема, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк та у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З аналізу наведених положень процесуального закону вбачається, що якщо позовна заява подана після закінчення строку, установленого статтею 123 КАС України, суддя-доповідач зобов`язаний залишити таку позовну заяву без руху. При цьому у разі, якщо у позовній заяві особа не порушує питання про поновлення такого строку, такій особі надається право протягом певного строку з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху подати заяву про поновлення строку.

Якщо ж разом з позовною заявою позивачем було подано заяву про поновлення строку, і зазначені у ній підстави суд визнав неповажними, то законом такій особі надано право звернутися протягом певного строку з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху із заявою, в якій вказати інші підстави для поновлення строку звернення до суду.

Таким чином, лише після надання можливості особі надати заяву про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку, яким судом має бути надана оцінка щодо поважності, суд вирішує питання щодо наявності або відсутності підстав для повернення позовної заяви у відповідності до ст.123 КАС України.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.07.2019 року у справі № 826/9186/16.

У межах даної справи, суд першої інстанції всупереч нормам частини 1 ст.123 КАС України не залишив позовну заяву без руху, а відразу повернув її позивачу.

Колегія суддів зазначає, що право на суд, аспектом якого є доступ до суду, є однією із гарантій основоположного права на справедливий суд. За усталеною практикою Європейського суду з прав людини рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В даному випадку суд першої інстанції діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом, передчасно повернув позовну заяву, чим обмежив право позивача на звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Щодо поважності причин пропуску позивачем строку на звернення до суду з адміністративним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Обставиною, на яку позивач посилається як на підставу для поновлення йому пропущеного строку, є звернення зі скаргою на постанову у справі про адміністративне правопорушення до Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області та ГУНП в Київській області. Так, позивач зазначає, що 20.05.2019 року ним було подано скаргу про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серія ДП018 №239419 від 10.05.2019 року. 05.08.2019 року позивач отримав відповідь про залишення його скарги без задоволення, що підтверджується копією листа від 18.06.2019 року №088/109/20/01 та копією конверту. Позивач вирішив оскаржити постанову у справі про адміністративне правопорушення в судовому порядку та 14.08.2019 року звернувся з позовом до суду.

Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

В частинах 1 та 2 статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною 1 статті 2 якого встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За змістом статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

Так, статтею 13 Конвенції закріплено право осіб на ефективний засіб юридичного захисту, за суттю якого кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За статтею 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини, яку він викладає у своїх рішеннях.

Так, у справі "Delcourt v. Belgium" від 17 січня 1970 року Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 Конвенції не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (справа "Bellet v. France" від 04 грудня 1995 року).

Як вбачається з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, як свідчить позиція Європейського суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Провівши системний аналіз законодавства та матеріалів справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведені позивачем обставини, на які він посилається як на підстави для поновлення пропущеного строку, можливо визнати поважними причинами пропуску строку, оскільки реальну можливості реалізувати своє право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення ДП018 №239419 від 10.05.2019 року в судовому порядку позивач отримав лише після отримання відповіді про залишення його скарги без задоволення. Так, звертаючись до вищестоящого органу зі скаргою позивач мав сподівання на скасування спірної постанови в адміністративному порядку, однак, отримав відмову, у зв`язку з чим був вимушений звернутися за захистом порушеного права до суду.

У зв`язку з викладеним, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими висновки суд першої інстанції про відсутність поважних причин пропуску строку звернення до суду з позовом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на викладене у сукупності, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу та скасувати ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви з направленням справи до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 320, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 серпня 2019 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання щодо відкриття провадження.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В.Файдюк

Є.І. Мєзєнцев