Справа № 420/3216/19
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/3216/19
Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М. Г

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача - Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , (далі позивач) звернулася з позовом до Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області (далі - відповідач), в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області від 28.05.2019 року № 12 про відмову у переведенні позивача на пенсію державного службовця, відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723. Також позивач просила зобов`язати відповідача здійснити з 28.05.2019 року переведення з пенсії по інвалідності, призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію державного службовця, відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723, та виплатити пенсію з урахуванням виплачених сум та зобов`язати відповідача провести розрахунок та виплату пенсії державного службовця у розмірі 60 % від заробітку, зазначеного у довідках про складові заробітної плати від 27.05.2019 року № 4839/06 та № 4840/06.

В обґрунтування позову зазначала про протиправність відмови відповідача у переведенні з пенсії по інвалідності, призначеної на загальних умовах, на пенсію по інвалідності державного службовця, із посиланням на те, що позивач не досягла визначеного Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 60-річного пенсійного віку, оскільки така відмова є порушенням її права на призначення пенсії державного службовця, встановленого ст. 37 Закону України «Про державну службу» та ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року замінено відповідача - Чорноморське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області № 12 від 28 травня 2019 року про відмову в перерахунку пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити переведення ОСОБА_1 з 28.05.2019 року з пенсії по інвалідності, призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію державного службовця, відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести розрахунок та виплату пенсії державного службовця ОСОБА_1 у розмірі 60 % від заробітку, зазначеного у довідках про складові заробітної плати від 27.05.2019 року № 4839/06 та № 4840/06, з урахуванням виплаченим сум.

В апеляційній скарзі, ГУПФУ в Одеській області, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу») зберігають право на призначення пенсії державного службовця, відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу»№ 3723-XII від 16.12.1993р. лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положень» Закону № 889-VIII, та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII вік і страховий стаж. Особи із числа державних службовців, яким установлено інвалідність, з 01 травня 2016 року втратили право на призначення пенсії по інвалідності державного службовця у розмірах, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII, проте зберегли право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у встановлених ст. 33 цього Закону розмірах. Отже, право на призначення пенсії, відповідно до Закону України № 889-VIII «Про державну службу», позивач набуде після досягнення 60-річного віку, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, ОСОБА_1 , посилаючись на доводи ідентичні доводам, викладеним у позовній заяві та які узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу ГУПФУ в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року - залишити без змін. Так, відповідач підкреслює, що висновки суду першої інстанції, відповідають висновкам, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року у зразковій справі № 822/524/18, а тому вважає апеляційну скаргу ГУПФУ в Одеській області безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу, ОСОБА_1 , з 28.03.2018 року призначено пенсію по інвалідності 2 групи, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 03.07.2003р. № 1058, згідно виписки з акта огляду МСЕК серія 12ААА №. 895606 від 28.03.2018р.

Згідно виписки з акта огляду МСЕК до довідки серії 12 ААА № 895606 від 28.03.2018 року щодо позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження : дата огляду інваліда: 28.03.2018 року; група інвалідності: друга загальна; інвалідність встановлена до 01.04.2019 року (а.с.11).

Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії до довідки серії 12 ААБ № 238280 від 26.03.2019 року щодо позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження: дата огляду інваліда: 26.03.2019 року; група інвалідності: друга загальна; інвалідність встановлена до 01.04.2021 року. (а.с.12).

28 травня 2019 року позивач звернулась до Чорноморського об`єднаного УПФ України Одеської області з заявою про призначення/перерахунок пенсії, яка зареєстрована за № 997, про перехід на інший вид пенсії, а саме: по інвалідності, згідно Закону України «Про державну службу». Також в даній заяві зазначено, що раніше позивачу призначалась пенсія по інвалідності. (а.с.101)

28 травня 2019 року Чорноморським об`єднаним УПФ України Одеської області, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 прийнято рішення № 12, яким відмовлено у задоволенні вказаної заяви (а.с.10).

В обґрунтування відмови відповідач посилався на те, що з 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» № 889-VIII , у відповідності до п. 10, 12 «Прикінцеві положення» якого, пенсія державного службовця, згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII призначається: державним службовцям, які на день набрання чинності Закону № 889-VIII обіймали посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України; особам, які на день набуття чинності Закону № 889-VIII мають не менше 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України.

Крім того, відповідач у своєму листі зазначив, що позивач набуде право на призначення пенсії, відповідно до Закону України «Про державну службу» після досягнення нею 60-річного віку.

Вважаючи вищевказану відмову протиправною позивач звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності, згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII, а тому наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи, відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-XII.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015р. № 889-VIII.

Відповідно до п. 2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби (…).

Частиною10 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі.

Згідно ч. 12 ст. 37 Закону № 3723-XII якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі.

Судом встановлено, що трудовий стаж позивача на державній службі становить 22 роки 08 місяців, загальний стаж 39 років 07 місяців, вона є інвалідом ІІ групи, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК серія 12 ААВ № 238280.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 20 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, вона має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо зобов`язання відповідача здійснити переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723 з 28.05.2019 року, та виплатити пенсію з урахуванням виплаченим сум; провести розрахунок та виплату пенсії державного службовця у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного у довідках про складові заробітної плати від 27.05.2019 року № 4839/06 та № 4840/06.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року у зразковій справі № 822/524/18, який відповідно до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді справи.

Доводи апеляційної скарги ГУ ПФУ в Одеській області, стосовно того, що законодавцем визначено правила, які підлягають застосуванню при призначенні пенсії державним службовцям після 01 травня 2016 року, тобто, на думку відповідача, підлягають застосуванню у сукупності норми, визначені п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положень» Закону № 889-VIII, і норми, передбачені ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII, які визначають умови для призначення пенсії державного службовця, а саме: вік (у даному випадку 60 років), стаж державного службовця і страховий стаж, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки Закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. При цьому, колегія суддів зазначає, що орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України.

ЄСПЛ у п. 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до п.10 ч.6 ст.12 КАС України до справ незначної складності відносяться інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі незначної складності, колегія суддів дійшла висновку, що оскарження рішення апеляційного суду можливо лише у випадках, перелічених вище.

Розподіл судових витрат згідно вимог ст.139 КАС України не передбачено.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 19.12.2019 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.