Справа № 816/847/15-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2019 року

Київ

справа №816/847/15-а

адміністративне провадження №К/9901/9124/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

за участю секретаря судового засідання Лопушенко О.В.,

представника позивача Пащенко О.І.,

представника відповідача Казмерчука М.М.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду у складі судді Петрової Л.М. від 04 червня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Бенедик А.П., суддів Філатова Ю.М., Водолажської Н.С. від 27 липня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Снек» до Головного управління ДПС у Полтавській області, треті особи: Фермерське господарство «Козацька долина 2013», Фермерське господарство «Золоте Руно 2013» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лідер Снек» (далі - позивач, Товариство) звернулося до суду з позовом до Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (далі - відповідач, Інспекція), в якому, враховуючи уточнення позовних вимог, просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08 жовтня 2014 року №/1932 та зобов`язати винести нове податкове повідомлення-рішення у частині визнаного ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука податку на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 600000,00 грн.

Предметом перевірки судів у цій справі було рішення податкового органу щодо правильності визначення грошових зобов`язань зі сплати ПДВ за наслідками господарської діяльності Товариства з Фермерським господарством «Золоте Руно 2013» (далі - ФГ «Золоте Руно 2013») за період з 01 листопада 2013 року по 30 червня 2014 року та Фермерським господарством «Козацька долина 2013» (далі - ФГ «Козацька долина 2013») за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року.

Товариство не погодилось із рішенням Інспекції про заниження податкових зобов`язань за господарськими операціями із зазначеними контрагентами і послалося на необґрунтованість висновків акту перевірки, на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 04 червня 2015 року позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 08 жовтня 2014 року №/1932 у частині визначення податкового зобов`язання з ПДВ у розмірі 5454166,73 грн за основним платежем та 2727083,37 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Застосувавши при вирішенні спору пункт 44.1 статті 44, підпункт «а» пункту 198.1, пункти 198.2, 198.4, 198.6 статті 198, пункти 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), суд дійшов висновку, що реальність операцій між позивачем та ФГ «Золоте Руно 2013», ФГ «Козацька долина 2013» щодо поставки останніми насіння соняшника та гарбуза частково доведена у ході розгляду справи (крім господарських операцій за вересень 2013 року на суму 500000,00 грн., за січень 2014 року на суму 100000,00 грн.) й використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності Товариства підтверджується належними та допустимими доказами, а відтак контролюючим органом безпідставно збільшено позивачу суму грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 5454166,73 грн. за основним платежем та 2727083,37 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. Зазначив, що відповідачем не наведено, а судом не встановлено підстав, що дозволяли б дійти висновку про фактичне невиконання контрагентами своїх зобов`язань за угодами, укладеними із позивачем (крім господарських операцій за вересень 2013 року на суму 500000,00 грн., за січень 2014 року на суму 100000,00 грн.).

Стосовно ж позовної вимоги про зобов`язання Інспекції винести нове податкове повідомлення-рішення, то суд, відмовляючи у її задоволенні, вважав, що така не є належним способом захисту порушеного права.

Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27 липня 2015 року постанову суду першої інстанції залишив без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування ними норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просив скасувати судові рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В касаційній скарзі зазначає про помилковість висновків судів попередніх інстанцій, посилаючись на обставини, викладені у акті перевірки Товариства. Вважає, що суди не в повному обсязі дослідили та встановили обставини по справі, які свідчать про те, що товарність розглядуваних господарських операцій не підтверджена належними і допустимими доказами, й, до того ж, за результатами здійснених заходів з податкового контролю по контрагентам та аналізу їх податкової звітності не встановлено реальності господарської діяльності останніх та наявності у них необхідних ресурсів і умов для здійснення спірних операцій тощо.

По суті, як вбачається із змісту касаційної скарги, Інспекція не погоджується із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій лише в частині задоволених позовних вимог.

Письмових заперечень на касаційну скаргу не надходило.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Справу призначено до касаційного розгляду в судовому засіданні на 19 грудня 2019 року, у яке представники третіх осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце касаційного розгляду, не з`явились, а тому, беручи до уваги положення частини 4 статті 344 КАС України, касаційний суд ухвалив здійснювати розгляд справи за їх відсутності.

Судом здійснено заміну відповідача у справі - Кременчуцьку об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Полтавській області її правонаступником - Головним управлінням ДПС у Полтавській області.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав касаційну скаргу, просив їі задовольнити; представник позивача проти доводів та вимог останньої заперечила, вважаючи їх безпідставними.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд вказує на таке.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем у період з 04 вересня 2014 року по 12 вересня 2014 року проведено позапланову виїзну документальну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ФГ «Золоте Руно 2013» за період 01 листопада 2013 року по 30 червня 2014 року та ФГ «Козацька долина 2013» за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, за результатами якої складено акт від 19 вересня 2014 року №2250/16-03-22-01-08/3641058, у якому зафіксовано порушення позивачем пунктів 198.1, 198.4, 198.6 статті 198, пункту 201.4, 201.6 статті 201 ПК України, внаслідок чого занижено ПДВ на загальну суму 6054166,73 грн., у тому числі за вересень 2013 року на суму 500000,00 грн., листопад 2013 року на суму 200000,00 грн., січень 2014 року на суму 791666,70 грн., березень 1833333,33 грн., травень 2014 року на суму 2529166,70 грн., червень 2014 року на суму 200000,00 грн.

У акті перевірки Інспекція дійшла висновків про формування Товариством податкового кредиту у розмірі 6054166,73 грн. по взаємовідносинам з ФГ «Золоте Руно 2013» та ФГ «Козацька долина 2013» без дотримання відповідних законодавчих підстав, зважаючи на те, що актом від 13 серпня 2014 року №268/22/35323624 «Про результати проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФГ «Золоте Руно 2013» встановлено відсутність підприємства за місцем реєстрації та наявність у останнього земельних ділянок, документально не підтверджено здійснення господарських відносин із покупцями та постачальниками за липень 2014 року, їх вид, обсяг, якість та розрахунки; актом від 18 серпня 2014 року №273/33/32550025 «Про результати документальної позапланової перевірки ФГ «Козацька долина 2013» встановлено відсутність підприємства за місцем реєстрації, анулювання 20 липня 2014 року свідоцтва платника ПДВ й те, що операції по взаємовідносинах з поставки с/г продукції за укладеними договорами між ФГ «Козацька долина 2013» та контрагентами-покупцями/постачальниками не мали реального товарного характеру.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 08 жовтня 2014 року №/1932, яким позивачу збільшено суму податкового зобов`язання з ПДВ на 9081250,10 грн., у тому числі 6054166,73 грн. за основним платежем, 3027083,37 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

В аспекті заявлених вимог, з огляду на фактичні обставини, установлені судами, Верховний Суд виходить з наступного.

Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (підпункт а).

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За визначенням статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-ХІV) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту з ПДВ виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Як встановлено судами та не спростовується відповідачем у касаційній скарзі Товариство займається виробництвом продукції, а саме насіння соняшника, гарбуза смаженого та горіхів.

У період діяльності, який перевірявся, позивачем укладено наступні договори поставки: від 29 липня 2013 року №081513, предметом якого є поставка ФГ «Сади Присамар`я» (у подальшому ФГ «Козацька долина 2013») (постачальник) на користь Товариства (покупця) насіння соняшникового (не лущеного); від 28 жовтня 2013 року №304/303, від 01 листопада 2013 року №304/305, від 28 листопада 2013 року №304/332, від 08 січня 2014 року №304/15, від 08 січня 2014 року №304/16, від 10 лютого 2014 року №304/49, від 01 березня 2014 року №304/86, від 01 березня 2014 року №304/87, від 25 квітня 2014 року №304/169, від 28 квітня 2014 року №304/170, від 28 травня 2014 року №304/196 та від 12 червня 2014 року №304/212, предметами яких є постачання ФГ «Золоте Руно і К» (постачальник) на користь Товариства (покупця) насіння гарбузового (не лущеного), насіння соняшникового (не лущеного).

За висновком судів поставка товарів вказаними суб`єктами господарювання (крім господарських операцій за вересень 2013 року на суму 500000,00 грн., за січень 2014 року на суму 100000,00 грн.) підтверджується залученими до матеріалів справи документами: податковими накладними; видатковими накладними; товарно-транспортними накладними; банківськими виписками; журналом реєстрації фізико-хімічних та органолептичних показників сировини, що надходить до Товариства; звітом про рух сировини на виробництві та її оприбуткування тощо.

Вказані документи, як зазначено судами, містять всі необхідні реквізити, відповідають вимогам Закону №996-XIV, тобто є первинними документами у розумінні цього Закону. Виписані контрагентами податкові накладні містять усі обов`язкові реквізити, передбачені пунктом 201.1 статті 201 ПК України, й на момент їх складення контрагенти позивача були зареєстровані як юридичні особи та платники ПДВ.

На підтвердження наявності у ФГ «Золоте Руно 2013» складських приміщень до матеріалів справи залучено витяг з договору складського зберігання від 27 січня 2014 року №27/01-2014, укладеного між ФОП ОСОБА_1 (зерновий склад) та ФГ «Золоте Руно 2013», у відповідності до якого зерновий склад зобов`язувався за плату зберігати насіння соняшника та гарбузове за адресою с. Видвиженець, Новомосковський район, Дніпропетровська область; строк зберігання до 27 листопада 2014 року.

Також судом першої інстанції допитаний у якості свідка директор Товариства ОСОБА_2 , який пояснив, що необхідність придбання товару саме у ФГ «Золоте Руно 2013» та ФГ «Козацька долина 2013» обумовлювалась його відповідністю усім показникам якості, яка потрібна для подальшого перероблення сировини у виробництві; сорт насіння соняшнику «Лакомка», який використовується, вирощується рідко, тому потенційних постачальників не багато, а цінова пропозиція ФГ «Козацька долина 2013» та ФГ «Золоте Руно 2013» по даному товару була прийнятною та не вище ринкової вартості.

У ході розгляду справи взяли суди до уваги й висновок судово-економічної експертизи по кримінальному провадженню №0000026, складений 16 грудня 2014 року, у якому судовий експерт вказав на те, що висновки акту від 19 вересня 2014 року №2250/16-03-22-01-08/36410581 «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Лідер Снек» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ФГ «Золоте Руно 2013» (ФГ «Золоте руно і К») за період 01 листопада 2013 року по 30 червня 2014 року та ФГ «Козацька долина 2013» (ФГ «Сади Присамар`я») за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року» щодо заниження ПДВ на загальну суму 6054166,73 грн. документально підтверджуються лише у сумі 600000,00 грн, у тому числі за вересень 2013 року у сумі 500000,00 грн, за січень 2014 року у сумі 100000,00 грн.; в іншій частині висновки акту документально не підтверджуються.

За таких обставин, виходячи з того, що надані позивачем під час перевірки та впродовж розгляду справи первинні документи частково підтверджують фактичне (реальне) виконання господарських операцій контрагентами позивача, а частково ні, суди попередніх інстанцій, дійшли висновку про правомірне формування Товариством податкового кредиту лише у певній сумі.

Касаційний суд погоджується із висновком судів про те, що відповідачем - суб`єктом владних повноважень, на якого положеннями частини 2 статті 71 КАС України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, в ході розгляду справи не доведено обставин, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства та наявність яких би призводила до невизнання права позивача на формування відповідних сум податкового кредиту з ПДВ.

Матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували відсутність у контрагентів необхідних ресурсів і умов для ведення господарської діяльності, у тому числі для здійснення спірних операцій, враховуючи їх характер та обумовлені обсяги поставки.

Як зазначено судами в ході розгляду справи, доводи контролюючого органу, покладені в основу висновків акту перевірки та оскаржуваного рішення, ґрунтуються лише на припущеннях та недоведених обставинах, не підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні статті 70 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду справи у судах попередніх інстанцій), а тому не можуть свідчити про порушення позивачем податкового законодавства за результатом вчинення вищенаведених операцій.

Враховуючи зазначене, мотиви касаційної скарги, які фактично зводяться лише до переоцінки встановлених обставин справи, Верховний Суд вважає, що суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а тому прийняли рішення за правильного застосування норм матеріального права.

За правилами частини першої статті 341 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття даної постанови) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи відсутність підстав для висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень або ж порушення процесуальних норм, підстави для їх скасування та задоволення касаційної скарги відсутні.

Щодо позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, то в цій частині рішення судів, враховуючи положення частини першої статті 341 КАС України, касаційним судом не переглядаються.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04 червня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2015 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду