Справа № 320/6907/19
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

18 грудня 2019 року м. Київ № 320/6907/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Дудін С.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо перерахунку та стягнення недоплаченої пенсії ОСОБА_1 на підставі рішення Іванківського районного суду Київської області від 18.06.2010 (справа №2-587/10), залишеного без змін Апеляційним судом Київської області від 07.07.2011, з 01.05.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області надати довідку про нарахування та суму заборгованості пенсії ОСОБА_1 на підставі рішення Іванківського районного суду Київської області від 18.06.2010 (справа №2-587/10), залишеного без змін Апеляційним судом Київської області від 07.07.2011, з 01.05.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 з урахуванням виплачених сум;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області нараховану суму заборгованості на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Іванківського районного суду Київської області від 18.06.2010 (справа №2-587/10), залишеного без змін Апеляційним судом Київської області від 07.07.2011, з 01.05.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 з урахуванням виплачених сум;

- допустити негайне виконання рішення суду у зв`язку з чим зобов`язати Вишгородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області негайно провести нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсію відповідно до рішення Іванківського районного суду Київської області від 18.06.2010 (справа №2-587/10), залишеного без змін Апеляційним судом Київської області від 07.07.2011.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

За результатом розгляду матеріалів позовної заяви суд дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на таке.

Частиною першою статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Згідно з частиною першою статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Суд зауважує, що зазначені правові норми стосовно можливості заявлення позивачем пов`язаних між собою вимог в одному позові направлені на гарантування процесуальної економії в межах судового розгляду, а також на забезпечення єдності судової практики, з огляду на те, що спірні правовідносини, задля вирішення яких позивач звертається до суду, пов`язані між собою єдиними підставами їх виникнення або поданими доказами, внаслідок чого окремий розгляд цих вимог в межах різних проваджень є недоцільним та не сприяє унифікованості національної судової практики.

При цьому, згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Так, як було вказано вище, у прохальній частині позовної заяви позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо перерахунку та стягнення недоплаченої пенсії ОСОБА_1 на підставі рішення Іванківського районного суду Київської області від 18.06.2010 (справа №2-587/10), залишеного без змін Апеляційним судом Київської області від 07.07.2011, з 01.05.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області надати довідку про нарахування та суму заборгованості пенсії ОСОБА_1 на підставі рішення Іванківського районного суду Київської області від 18.06.2010 (справа №2-587/10), залишеного без змін Апеляційним судом Київської області від 07.07.2011, з 01.05.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 з урахуванням виплачених сум;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області нараховану суму заборгованості на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Іванківського районного суду Київської області від 18.06.2010 (справа №2-587/10), залишеного без змін Апеляційним судом Київської області від 07.07.2011, з 01.05.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 з урахуванням виплачених сум;

- допустити негайне виконання рішення суду у зв`язку з чим зобов`язати Вишгородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області негайно провести нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсію відповідно до рішення Іванківського районного суду Київської області від 18.06.2010 (справа №2-587/10), залишеного без змін Апеляційним судом Київської області від 07.07.2011.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що відповідач не виконав рішення Іванківського районного суду Київської області від 18.06.2010 у справі №2-587/10, яким, зокрема, зобов`язано здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , а саме: основної пенсії, виходячи з встановленого розміру 8 мінімальних пенсії за віком згідно ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.50 зазначеного Закону, за період з 01.05.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 та стягнути перераховані недоплачені кошти з урахуванням вже виплачених сум.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 зводяться до оскарження дій відповідача щодо невиконання вищевказаного судового рішення, при цьому саме за той період часу, який вказаний у судовому рішенні.

Відповідно до положень статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Саме така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 79973614) та від 27.03.2018 у справі №520/5980/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 73043237).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на відповідача, передбачених КАС України. Невиконання судового рішення відповідачем не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Таким чином, у своїй позовній заяві ОСОБА_1 заявив позовні вимоги, спільний розгляд яких в рамках одного провадження є неможливим, оскільки позовні вимоги пов`язані з оскарженням бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та спонукання його виконати рішення Іванківського районного суду Київської області від 18.06.2010 у справі №2-587/10 11 взагалі не підлягають розгляду в межах позовного провадження та мають бути вирішені за процедурою, закріпленою статтею 383 КАС України в межах тієї самої справи.

Суд зауважує, що саме невиконання рішення Іванківського районного суду Київської області від 18.06.2010 у справі №2-587/10 зазначено позивачем в якості підстави поданого позову, у зв`язку з чим такі твердження не можуть бути не взяті судом до уваги чи на власний розсуд розтлумачені як такі, що не пов`язані з виконанням цього судового рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 172 КАС України Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Частиною третьою статті 27 КАС України, яка регулює питання виключної підсудності, закріплено, що підсудність окремих категорій адміністративних справ визначається цим Кодексом.

Саме така окрема категорія справ врегульована статтею 383 КАС України, яка передбачає підсудність розгляду цих справ саме тим судом, який ухвалив відповідне рішення.

Таким чином, оскільки позивачем у даній позовній заяві об`єднано вимоги, які за заявленим предметом та підставами не можуть бути розглянуті одночасно, позовна заява підлягає поверненню з усіма доданими до неї документами.

Суд зазначає, що допущене позивачем порушення не є формальним, оскільки фактично унеможливлює розгляд справи за вимогами, не пов`язаними між собою підставою їх виникнення та відповідними доказами, а тому повернення позовної заяви позивачеві свідчить не про допущення судом формалізму, а про вчинення дій, направлених на упорядкування процесуальних правовідносин. При цьому, така процесуальна дія не є порушенням права позивача на доступ до суду в розумінні норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Так, у пункті 35 рішення у справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" від 12.03.2009 (Заява № 20347/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом (див. рішення у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія A, N 18, сс. 17-18, пп. 35-36). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (див. рішення у справі "Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства" (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22 жовтня 1996 року, Reports 1996-IV, с. 1502-3, пп. 51-52; і у справі "Толстой Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, серія A, N 316-B, сс. 80-81, пп. 62-67). Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія A, N 93, сс. 24-25, п. 57).

У пункті 31 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.05.2013 (Заява № 49069/11) Європейський суд з прав людини також зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб" (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A № 93). Встановлюючи такі правила, Договірна держава користується певною свободою розсуду.

Отже, передбачене статтею 169 КАС України право суду на повернення позовної заяви у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог є законодавчо закріпленим процесуальним обмеженням, встановленим державою з метою регулювання процедурних питань.

Відповідно до частини восьмої ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 169,243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами.

2. Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Дудін С.О.