Справа № 2а-10221/12/1370
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 грудня 2019 року

Київ

справа №2а-10221/12/1370

адміністративне провадження №К/9901/25838/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів - Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БК Добробут» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2015 (суддя - Гулик А.Г.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2016 (головуючий суддя - Ліщинський А.М., судді: Бруновська Н.В., Шавель Р.М.) у справі № 2а-10221/12/1370 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БК Добробут» до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БК Добробут» (далі - ТОВ «БК Добробут») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ДПІ у Пустомитівському районі м. Львова) від 19.10.2012 №.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Так, ухвалою Вищого адміністративного суду від 06.10.2015 постановлені у даній справі судові рішення першої та апеляційної інстанції скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції з тих підстав, що суди попередніх інстанцій не перевірили, чи були зумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру) господарські операції позивача та його контрагента, а також не дослідили всіх документів, які підтверджують/спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку.

За наслідками останнього перегляду, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2015, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2016, в позові відмовлено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, ТОВ «БК Добробут» оскаржило їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2015, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2016 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Так, ТОВ «БК Добробут» зазначає, що в матеріалах справи містяться всі необхідні первинні документи, що свідчать про дотримання позивачем усіх вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту, а також реальне виконання сторонами укладеного правочину; позивачем сформовано податковий кредит на підставі податкових накладних, виданих контрагентом, який на час здійснення господарських операцій був зареєстрований у встановленому законодавством порядку.

Відповідач не скористався своїм правом та не надав відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду даної касаційної скарги.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, ДПІ у Пустомитівському районі м. Львова проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість, за результатами якої складено акт від 01.10.2012р. №563/1520/30993829.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.5, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого зменшено податковий кредит у липні 2011року на суму 50 374,00грн., відповідно, збільшено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного періоду в сумі 50374,00 грн. по декларації за липень 2011 року з огляду на не підтвердження стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності.

На підставі названого акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.10.2012 №, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в загальному розмірі на 75561,00 грн., в тому числі 50374,00 грн. основний платіж, 25187,00грн. штрафна санкція.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За правилами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Верховний Суд наголошує, що згідно положень податкового законодавства підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Разом з тим, документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, між позивачем та ТОВ «БК АТР Груп» укладено договір про надання послуг від 01.08.2011, відповідно до умов якого виконавець (ТОВ «БК АТР Груп») надає Замовнику (ТОВ «БК Добробут» (попердня назва - ТОВ «Добробут Левандівки») послуги з виготовлення вікон в обсязі та на умовах, визначених вказаним договором.

На підтвердження реальності господарської операції з вказаним контрагентом позивачем додано матеріалів справи копії податкових накладних, копію акту №ОУ-0000001 від 31.08.2011 здачі-приймання робіт (надання послуг), акту списання №СиТ-0028 від 22.07.2011, наказу №02.01-1 від 02.01.2010 про затвердження водіїв за транспортними засобами та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу TATA LPN613/38, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Дослідивши надані позивачем первинні документи по взаємовідносинам із зазначеним підприємством суди попередніх інстанцій встановили, що вони не підтверджують реального виконання господарської операції, оскільки не підтверджуються за часом їх здійснення, обсягом виконаних робіт, а відтак не дають змогу вважати, що господарська операція реально відбулася і тягне настання реальних правових наслідків.

Так, 22.07.2011 позивачем складено акт списання матеріалів для виготовлення вікон №СиТ-0028 від 22.07.2011 у зв`язку з передачею їх ТОВ «БК АТР Груп» для виробництва вікон. Податкова накладна від 29.07.2011 №926 на загальну суму 302241,00 грн. складена ТОВ «БК АТР Груп» 29.07.2011. Разом з тим, договір про надання послуг з виготовлення вікон між ТОВ «БК АТР Груп» та ТОВ «Добробут Левандівки» укладений лише 01.08.2011

Крім того, судами поставлено під сумнів здійснення господарських операцій між ТОВ «БК АТР Груп» та ТОВ «Добробут Левандівки» з врахуванням обсягів виконаних робіт за такий короткий проміжок часу, а саме за один місяць (01.08.2011 укладено договір між ТОВ «БК АТР Груп» та ТОВ «Добробут Левандівки», а 31.08.2011 сторони підписати акт №ОУ-0000001 здачі-приймання робіт (надання послуг). За вказаний період позивачу необхідно було відправити матеріали для виготовлення вікон до ТзОВ «БК АТР Груп», а саме з м. Пустомити до м. Києва, ТОВ «БК АТР Груп» прийняти вказані матеріали і виготовити з них 146 вікон та доставити їх позивачу з м. Києва до м. Пустомити.

Позивач надав суду копію податкової накладної від 29.07.2011 №926 на загальну суму 302 241,00 грн., яка виписана на підставі договору про надання послуг від 01.07.2011 №0107-4, проте такий на вимогу суду позивачем не наданий.

Позивачем не надано жодних доказів, що саме транспортним засобом TATA LPN613/38, номерний знак НОМЕР_1 здійснювалось перевезення товару. Судами також поставлено під сумнів можливість перевезення одним автомобілем TATA LPN613/38 146 вікон. Позивачем також не подано жодних доказів, які б підтверджували факт перевезення вікон ТзОВ «БК АТР Груп».

Крім того, на підтвердження своєї позиції щодо неправомірного формування податкового обліку, відповідач посилається на те, що згідно з протоколом допиту від 26.07.2012 складеного працівником СВ ДПС у Хмельницькій області в кримінальній справі №41/0279, згідно з яким ОСОБА_1 в 2011 році зареєстрував ТОВ «БК АТР Груп», проте в подальшому участі в господарській діяльності вказаного товариства не брав та жодних фінансово-господарських документів, податкових накладних, податкових декларацій, договорів та угод від імені ТОВ «БК АТР Груп», він не формував та не підписував. Свідок зазначив, що зареєстрував ТОВ «БК АТР Груп» за грошову винагороду, без мети здійснення господарської діяльності та не має жодного відношення до фінансово-господарської діяльності вказаного підприємства.».

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 05.03.2012 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафта» до Шосткинської об`єднаної державної податкової інспекції Сумської області, відповідно до якої податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум податку на додану вартість до податкового кредиту є безпідставним.

Таким чином, податкова накладна від 29.07.2011 №926, яка стала підставою для формування позивачем податкового кредиту, видана ТОВ «БК АТР Груп» за підписом ОСОБА_1 , тобто від імені особи, участь якої у створенні та діяльності цього товариства, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів не підтверджується, не може вважатись належно оформленою та підписаною уповноваженими особами звітним документом, який посвідчує факт придбання товарів, робіт чи послуг.

Отже, враховуючи сукупний аналіз наведених вище обставин справи, Верховний Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про правомірність прийняття податковим органом спірного податкового повідомлення-рішення.

За правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд -

постановив:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БК Добробут» залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М Шипуліна,

Судді Верховного Суду