Справа № 160/10975/19
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -
06.11.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зарахування в пільговому обчисленні періоди роботи один рік роботи за один рік і шість місяців з 13.06.1980 року по 26.10.1992 рік, як трудовий стаж, вироблений в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати період роботи один рік роботи за один рік і шість місяців з 13.06.1980 року по 26.10.1992 року , як трудовий стаж, вироблений в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії та повернути недоплачений розмір пенсії з дати виникнення права на пенсійне забезпечення, а саме липня 2003 року і до моменту виконання судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач звернувся до відповідача із заявами про зарахування в пільговому обчисленні періоди роботи один рік роботи за один рік і шість місяців з 13.06.1980 року по 26.10.1992 року, як трудовий стаж вироблений в районах Крайньої Півночі та місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі, проте відповідачем було відмовлено, у зв`язку з відсутністю інформації щодо користування пільгами, передбаченими нормативно-правовими актами. Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у зарахуванні вказаного періоду протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки підставою для такого зарахування є сам фак роботи в районах Крайньої Півночі, у зв`язку з чим просила суд позовні вимоги задовольнити.
11.11.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
03.12.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що надана відповідачем відмова є обґрунтованою та прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують користування позивача пільгами, передбаченими нормативно-правовими актами, щодо осіб які працювали в районах Крайньої Півночі, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
04.12.2019 року від відповідача надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду.
10.12.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було залишено позовну заяву без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду та із зазначенням обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску вказано строку.
13.12.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідно до якої вказано, що позивач заперечує всі доводи відповідача наведені у відзиві на позовну заяву та вказано, що підставою для отримання пільгового стажу є сам факт роботи позивача на Крайній Півночі, або місцевостях прирівняних до Крайньої півночі за наявності трудової угоди. Таким чином, на думку позивача надана відповідачем відмова є протиправною та такою, що не відповідає вимогам законодавства.
Також, 13.12.2019 року на виконання вимог ухвали від 10.12.2019 року позивачем було надано до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.
19.12.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було залишено позовну заяву без розгляду в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії та повернути недоплачений розмір пенсії з дати виникнення права на пенсійне забезпечення, а саме липня 2003 року до 30.04.2019 року.
Відповідно до вимог ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів пенсійної справи позивача вбачається, що 25.01.2007 року позивач звернувся до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. Після чого, позивачем подано заяву про направлення запитів для підтвердження стажу роботи по трудовим договорам, в тому числі за період з 13.06.1980 року по 26.10.1992 року. Згідно протоколу №311377 від 23.04.2007 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.
У серпні 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою, щодо розміру його пенсії.
06.08.2019 року листом №5740/К-09 відповідач надав відповідь, відповідно до якої вказано розрахунок пенсії позивача та стосовно обчислення стажу роботи в районах Крайньої півночі повідомлено, що період роботи з 23.05.1977 року по 06.06.1980 року обчислено у пільговій кратності на підставі довідки архівного відділу адміністрації Іультінського муніципального району Чукотського автономного округу №01-16/К-912 від 16.08.2006 року.
У вересні 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо обчислення стажу в пільговому розмірі.
Позивач не погоджується із діями відповідача, щодо не зарахування періоду роботи позивача в районах Крайньої Півночі та місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі з 13.06.1980 року по 26.10.1992 року та вважає їх такими, що не відповідають вимогам законодавства, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-1V встановлено, що період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу PCP, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу PCP від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP» від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Статтями 1-4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій наступних пільг: виплату надбавок до заробітної плати; надання додаткових відпусток; можливість об`єднання відпусток, але не більш як за три роки; виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) в разі тимчасової втрати працездатності.
У статті 5 вказаного Указу зазначено про надання додаткових пільг працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, в тому числі щодо зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року №1908-VII «Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» встановлено скоротити тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з п`яти до трьох років та надавати зазначені пільги особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану -два роки.
Про надання пільг, передбачених статтями 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, незалежно від наявності письмового строкового трудового договору, а пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10 лютого I960 року, - за умови укладання трудового договору, йдеться і в Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня1967 року №530/11-28.
Таким чином, достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) с сукупність наступних обставин:
1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях;
2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу PCP №148.
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» чітко визначив наявність двох обов`язкових складників для застосування пільгового обчислення стажу (один рік за один рік і шість), відсутність хоча б однієї із підстав призведе до неврахування пільгового стажу при призначенні пенсії.
Крім того, суд зазначає, що лише факт роботи на підприємстві, яке знаходиться в районах Крайньої Півночі, є недостатнім для підтвердження наявності права на пільгове обрахування стажу.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постановах Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі №212/2529/16-а, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Крім того, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено можливість кратного (1.6) обчислення зарахування стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі лише до 01.01.1991 року.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо обчислення наявного трудового стажу позивача є правомірними та відповідають чинним нормативно-правовим актам.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв