Справа № 160/10826/19
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду 01.11.2019 року надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування відмови відповідача у призначенні позову пенсії держслужбовця за віком, а також зобов`язати Пенсійний орган призначити пенсію державного службовця за віком у розмірі 60% працюючого державного службовця відповідної посади та ранку згідно з наданих довідок про складові заробітної плати з дати звернення, тобто з 10.04.2019 року.
Позов обґрунтовано протиправністю відмови відповідача у переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця, оскільки записами в трудовій книжці останнього підтверджується стаж роботи на посадах державного службовця понад 20 років, що дає йому підстави для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху і надано строк для усунення її недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Тією ж ухвалою суду відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
Відповідач скористався наданим правом і надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на їх необґрунтованість.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено та не є спірним, що позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності.
10.04.2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про переведення на інший вид пенсії - пенсію державного службовця, до якої додав довідки Північно-східного офісу Держаудитслужби України від 01.04.2019 року № 11-33/37 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця та від 01.04.2019 року № 11-33/38 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби. Довідки заповнені за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 17 січня 2017 року № 1-3.
Проте, листом від 11.06.2019 року № 204/03-08/26 позивачу відмовлено у задоволенні заяви з посиланням на те, що з 01.06.2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723.
Не погодившись із такою відмовою відповідача, позивач звернулася до суду із цим позовом.
При вирішені спору суд виходить із того, що з 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» № 889-VIII від 10 грудня 2015 року (далі - Закон № 889-VIII), у якому передбачені певні особливості пенсійного забезпечення державних службовців, зокрема, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII визнано, що втратив чинність Закон України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року (далі Закон - № 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу, якими передбачено право державних службовців, за певних умов, на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Відповідно до частини 1 статі 37 Закону №3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що особи мають право на одержання пенсії державних службовців за наявності, зокрема, не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, а також досягнення такими особами певного віку та наявності страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV).
При цьому, зазначений вік визначається статтею 26 Закону №1058-IV.
Тобто, до 01.05.2016 року (дата набрання чинності Закону № 889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 01.05.2016 року, відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» №889 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.
Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 попереднього Закону "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Попереднього Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статті 25 попереднього Закону "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Попереднього Закону в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889 передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону № 3723-XII передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону № 3723 і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Аналогічний висновок, викладений у рішенні Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі № 822/524/18.
Судом встановлено та не заперечується відповідачем (розрахунок стажу позивача, доданий до відзиву на позовну заяву), що позивач має страховий стаж 33 роки, 07 місяців, 03 днів, із них: стаж роботи на посадах державної служби більше 20 років, досяг віку, що надає право на призначення пенсії державного службовця, то, відповідно до пункту 12 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних Закону № 889-VIII, він має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 3723-XII, а тому, оскаржена відмова відповідача є протиправною.
Згідно з частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Беручи до уваги, що позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» 10.04.2019 року, тому саме з цієї дати необхідно здійснити призначення пенсії.
Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу», діяв всупереч закону, тому суд вважає, що позивач, в даному випадку, має усі законні права на переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку із чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій та рішень щодо відмови у переведенні позивача на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року, у зв`язку із чим, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
При цьому суд зазначає, що у відповідності до положень п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (ч. 4 ст. 245 КАС України).
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем до пенсійного органу надано усі необхідні документи щодо переведення її на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», у зв`язку із чим, суд вважає за необхідне саме зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести позивача на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» з 10.04.2019 року.
Щодо вимоги позивача про здійснення пенсійних виплат з урахуванням компенсації втрати частини доходів, то вона задоволенню не підлягає, оскільки є вимогою на майбутнє.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у переведенні ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу", яка оформлена листом від 11.06.2019 року № 204/03-08/26.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести позивача на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" з 10.04.2019 року та здійснити розрахунок пенсії згідно із довідок Північно-східного офісу Держаудитслужби України (від 01.04.2019 року № 11-33/37, від 01.04.2019 року № 11-33/38) у розмірі 60% заробітної плати працюючого державного службовця, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна