Справа № 520/3975/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Панов М.М.

12 грудня 2019 р. Справа № 520/3975/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Рєзнікової С.С. , Калитки О. М. ,

за участю секретаря судового засідання Жданюк А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Одеської митниці ДФС на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОТЕРМІНАЛ», товариство з обмеженою відповідальністю «ПІК-ТАЙМ», товариство з обмеженою відповідальністю «АРІСТЕЙ-ГРУП» про скасування рішення, -

В с т а н о в и л а:

22.04.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог /а.с. 40-45/, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA500650/2019/002795 від 07.12.2018року;

- стягнути на його користь з Одеської митниці ДФС грошові кошти в розмірі 16.000,00 грн., у зв`язку з протиправними діями щодо коригування митної вартості товарів № UA500650/2019/002795 від 07.12.2018 року;

- стягнути на його користь з Одеської митниці ДФС грошові кошти в розмірі 9.487,00 грн., як понесені збитки за тимчасове зберігання під митним контролем на території ТОВ «ЄВРОТЕРМІНАЛ» транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN», модель «PASSAT», ідентифікаційний номер № 1 НОМЕР_1 .

Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, що оскаржуване рішення відповідача є протиправним та таким, що суперечить нормам чинного законодавства. А внаслідок протиправних дій посадових осіб Одеської митниці ДФС, а саме: прийняття неправомірного рішення про коригування митної вартості та грубого порушення строків розмитнення, він поніс витрати на вимушене зберігання товару та простій транспортного засобу на території ВМК ТОВ «ЄВРОТЕРМІНАЛ».

Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов Одеська митниця ДФС вказує, що рішення відповідача є правомірним, та відповідає вимогам чинного законодавства. Відтак, і вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 року (рішення ухвалено у порядку спрощеного провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково наступним чином.

Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA500650/2019/002795 від 07.12.2018 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог позивачу відмовлено.

Висновок суду вмотивований тим, що позивачем було надано достатньо документів для правильності визначення митної вартості транспортного засобу, та відповідно, відповідачем при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів не взято до уваги подані позивачем документи, де чітко зазначено вартість автомобіля, що був придбаний в США. Відтак, суд дійшов висновку що оскаржуване рішення відповідача прийняте не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому підлягає скасуванню.

Крім того, суд зазначив, що вимога позивача про стягнення з Одеської митниці ДФС грошових коштів в розмірі 9.487,00 грн., як понесених збитків за тимчасове зберігання під мирним контролем на території ТОВ «ЄВРОТЕРМІНАЛ» транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN», модель «PASSAT», ідентифікаційний номер № 1 НОМЕР_1 суперечить ст. 56 Конституції України, пп. 2 п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі № 910/23967/16 та задоволенню не підлягає.

Також, позивачем не надано до суду достатніх та допустимих доказів того, що передання товарів на тимчасове зберігання було наслідком дій Одеської митниці ДФС, що свідчить про відсутність такого елементу складу правопорушення, з яким закон пов`язує відшкодування збитків, як причинного зв`язку між діями відповідача та наявною шкодою, а відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення виключає відповідальність відповідача.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач Одеська митниця ДФС, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 року в частині, якою задоволенні позовні вимоги позивача, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1

Аргументуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник фактично посилається на доводи, зазначені ним у відзиві на позов.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Іншими учасниками справи судове рішення в апеляційному порядку не оскаржено.

За приписами статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Пунктами 23, 29 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Судом установленоё що 27.09.2018 року позивач ОСОБА_1 придбав легковий автомобіль марки «VOLKSWAGEN», модель «PASSAT», ідентифікаційний номер № 1 НОМЕР_1 , тип двигуна - бензиновий, об`єм двигуна 1798 см3, модельний рік виготовлення 2016, календарний рік виготовлення 2016, який був в експлуатації за ціною 5.373,00 дол. США /а.с. 27/.

30.12.2018 року митним брокером ТОВ «АРІСТЕЙ-ГРУП», як особою, уповноваженою ОСОБА_2 на декларування товарів відповідно до договору № 45326 від 06.12.2018 року, з метою здійснення митного контролю та митного оформлення в митному режимі «імпорт» автомобіля, який надійшов на адресу позивача до Одеської митниці ДФС, подана електронна митна декларація типу ІМ40АА № UА500650/2018/069631 на товар: «Легковий автомобіль, з двигуном внутрішнього згоряння, з іскровим запалюванням та кривошипно-шатунним механізмом, такий, що використовувався, марки -«VOLKSWAGEN», модель «PASSAT», ідентифікаційний номер № 1 НОМЕР_1 , тип двигуна - бензиновий, з робочим об`ємом циліндрів 1798 см3, загальна кількість місць, включаючи місце водія, - 5, призначення для перевезення пасажирів по дорогах загального користування, номер двигуна немає даних, тип кузова седан, колір сірий, колісна формула 4 х 2, пробіг 33974 миль, КТЗ має пошкодження: деформація капота, боковини задньої правої, крила переднього правового, переднього лівого, задніх правих дверей, важеля переднього лівого, стійки амортизатора передньої лівої, поворотного кулака переднього лівого, приводного вала переднього лівого, розбита решітка радіатора, фара права, передній бампер, дефекти ЛФП заднього бампера, двері передньої правої; календарний рік виготовлення 2016, модельний рік виготовлення 2016, торгівельна марка -«VOLKSWAGEN», країна виробник US. Вивантажено із контейнера: ZCSU7047458 /а.с. 80-81/.

У вказаній ЕМД визначена та заявлена за основним методом митна вартість ТЗ позивача у розмірі 5.833,00 дол. США на підставі інвойсу № UA-045326 від 20.10.2018 року /а.с. 89/.

Для підтвердження заявленої митної вартості ТЗ позивача особою, уповноваженою ОСОБА_1 на декларування товарів, надані, зокрема, наступні документи, зазначені у графі 44 вказаної ЕМД /а.с. 84-123/:

- за кодом « 0380» - інвойс № UA-045326 від 20.10.2018 року;

- за кодом « 0705» - коносамент ZIMUORF0829057 від 20.10.2018 року;

- за кодом « 0714» - домашній коносамент від 20.10.2018 року;

- за кодом « 0787» - навантажувальний документ від 03.12.2018 року;

- за кодом « 0862» - декларація про походження товару від 08.12.2018 року;

- за кодом « 2800» - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 16.11.2018 року;

- за кодом « 3016» - висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 2355/18 від 08.12.2018 року;

- за кодом « 4207» - договір про надання послуг митного брокера № 45326 від 06.12.2018 року;

- за кодом « 8016» - паспорт громадянина України з відміткою про реєстрації місця проживання серії НОМЕР_3 від 03.07.2007 року;

- за кодом « 9000» - інші некласифіковані документи № 208-17301 від 07.12.2018 року;

- за кодом « 9000» - акт проведення фізичного огляду товарів від 07.12.2018 року;

- за кодом « 9000» - картка ФО-П № від 07.10.2003 року;

- за кодом « 9201» - платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів № 0.0..1 від 26.12.2018 року.

Також, судом установлено, що під час митного контролю товарів за митною декларацією № UА500650/2018/069631 від 30.12.2018 року, програмним комплексом автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР) сформовані форми контролю, які у зв`язку з можливим заниженням митної вартості товарів, передбачали необхідність здійснення митницею перевірки правильності визначення митної вартості із зверненням уваги на митну вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів; проведення перевірки відомостей, що містяться в документах, які підтверджують мит ну вартість товарів; здійснення запиту додаткових документів; а у випадках, передбачених ч. 6 ст. 54 МК України, прийняття рішення про коригування митної вартості.

Під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товару, який надійшов на адресу позивача, та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товару декларантом разом із митною декларацією № UА500650/2018/069631 від 30.12.2018 року відповідачем встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

На підставі ч. 3 ст. 53 МК України Одеською митницею ДФС декларанта повідомлено про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: банківських платіжних документів, які стосувались оплати фактурної вартості транспортного засобу, перевезення, транспортно- експедиторських та інших послуг за межами митної території України; калькуляцію транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту, вартості інших складових вартості транспортування товару, що декларується, у тому числі, територією країни експортера; копії митної декларації країни відправлення; якщо здійснювалось страхування страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування. Додатково повідомлено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.

20.01.2019 року, на підтвердження митної вартості товару, особою, представником митного брокера на адресу Одеської митниці ДФС надано банківський платіжний документ, що стосується сплати фактурної вартості № SW18 від 28.11.2018 року /а.с. 136/.

За результатами проведеного посадовою особою митниці аналізу наданих документів, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товару № UА500000/2019/000186/2 від 26.01.2019 року /а.с. 135/.

Підставою для прийняття митницею такого рішення слугувало те, що в документах, які надані позивачем до Одеської митниці ДФС разом із митною декларацією № UА500650/2018/069631 від 30.12.2018 року містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, а декларантом або уповноваженою особою декларанта не подано всіх додаткових документів, які були витребувані митницею згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч. 2-4 ст. 53 МК України. З урахуванням форми контролю системи АСАУР «митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів», митну вартість товару скориговано до рівня 7.480,00 дол. США.

На підставі рішення про коригування митної вартості товару № UА500000/2019/000186/2 від 26.01.2019 року, Одеською митницею ДФС видана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА500650/2019/00156 /а.с. 82-83/.

В подальшому, товар, який надійшов на адресу позивача, випущено у вільних обіг за митною декларацією № UА500650/2019/002795 від 31.01.2019 року за умови забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів шляхом внесення коштів на відповідний рахунок органу доходів і зборів /а.с. 30/.

Приходячи до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

МК України визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

У відповідності до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч. 2 ст. 53 МК України, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісній характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно ч. 6 ст. 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Як встановлено ч. 1 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 6 ст. 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, відповідно до ч. 2 цієї статті є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Згідно із ч.ч. 3-6 ст. 57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до 4-5 ст. 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з ч. 3 ст. 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу. У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

За приписами ч. 1, 2, 4 ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово проінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Як установлено судовим розглядом, митним органом відмовлено в прийнятті митної декларації № UА500650/2018/069631 від 30.12.2018 року та прийнято рішення про коригування митної вартості товару № UА500000/2019/000186/2 від 26.01.2019 року з підстав того, що відповідачем виявлено розбіжність митної вартості товару відношенні до митної вартості ідентичних товарів, та зазначено, що рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим 7.480,00 дол. США.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем за придбання транспортного засобу сплачено суму у розмірі 5.373,00 дол. США, що підтверджується копією банківського платіжного документу /а.с. 28, 136/.

Крім того, позивачем надано рахунок-фактура (інвойс) від 27.09.2018 року про покупку транспортного засобу INVOICE#CL0000-809916; рахунок-фактура (інвойс) № UА-045326 від 20.10.2018 року про покупку транспортного засобу та витрати на його транспортування (5.373,00 + 460,00 дол. США), а також банківській платіж Swift на суму 5.373,00 дол. США, що підтверджує заявлену позивачем вартість товару - легкового автомобіля марки «VOLKSWAGEN», модель «PASSAT», ідентифікаційний номер № 1 НОМЕР_1 /а.с. 27, 28, 89, 136/.

Колегія суддів зазначає, що позивачем надано достатньо документів для правильності визначення митної вартості транспортного засобу, відповідно, відповідачем при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів помилково не взято до уваги подані позивачем додаткові документи, де чітко зазначено вартість автомобіля.

Інших документів, які б визначали числові значення митної вартості придбаного транспортного засобу, відповідачем судам першої та апеляційної інстанції не надано.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність зроблених Одеською митницею ДФС висновків про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом за ціною, яка вказана позивачем. Така протиправність обґрунтовується наданням декларантом документів, які є достатніми для визначення митної вартості товару за ціною аукціону, та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару.

Крім наведеного, колегія суддів зазначає, що у відповідності до вимог п.п. 43.1, 43.2 - 43.5 ст. 43 ПК України, Порядку повернення авансових платежів (передоплати) і помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, який затверджений наказом Міністерства фінансів України 18.07.2017 року № 643, Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань затверджений наказом Міністерства фінансів України 15.12.2015 року № 1146, платник податків подає до контролюючого органу заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань; контролюючий орган готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів; на підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків.

Таким чином, наведеними положеннями законодавства України не передбачене безпосереднє стягнення з контролюючого органу або з Державного бюджету України в особі відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, на користь платника податків надміру сплаченої суми податків.

Як установлено судовим розглядом, позивач ОСОБА_1 не звертався до Одеської митниці ДФС із заявою про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань. Доказів зворотного судам першої та апеляційної інстанції позивачем не надано.

За наведених обставин, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Одеської митниці ДФС на його користь грошових коштів в розмірі 16.000 грн., у зв`язку з протиправними діями відповідача щодо коригування митної вартості товарів.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Колегія суддів зазначає, що за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19.06.2018 року у справі № 910/23967/16, кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна. Відповідно до пп. 2 п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою КМУ 03.08.2011 року № 845 - Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Пунктом 36 Порядку передбачено, що у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені в пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду. Орган Казначейства повідомляє зазначеному органу протягом п`яти робочих днів після надходження документів про їх надходження. Отже, територіальний орган Державної казначейської служби України є уповноваженим державою органом, що здійснює списання коштів державного бюджету на виконання судових рішень про відшкодування шкоди, заподіяної юридичним особам, внаслідок незаконних дій (бездіяльності).

Таким чином, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що вимога позивача про стягнення з Одеської митниці ДФС на його користь грошових коштів в розмірі 9.487,00 грн., як понесених збитків за тимчасове зберігання під мирним контролем на території ТОВ «ЄВРОТЕРМІНАЛ» транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN», модель «PASSAT», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 , задоволенню не підлягає.

Згідно з положеннями ст. 1166 ЦК України позадоговірна (деліктна) відповідальність, яка є видом цивільно-правової відповідальності, настає при існуванні складу правопорушення, що включає такі елементи, як: а) протиправність поведінки; б) шкода; в) причинний зв`язок між ними; г) вина заподіювана шкоди. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки для виникнення деліктного зобов`язання їх існування потрібне в усіх випадках, якщо інше не обумовлено законом.

На відміну від загальної норми ст. 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини), спеціальна норма ст. 1173 ЦК України допускає обґрунтованість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів, тобто за наявності трьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, збитків та їх розміру, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками).

За умови відсутності вказаних трьох елементів цивільно-правова відповідальність держави у вигляді відшкодування шкоди не настає.

Відповідно до ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Як установлено судовим розглядом, 27.11.2018 року між позивачем та ТОВ «ПІК-ТАЙМ» укладений договір № 45326 про надання послуг транспортного експедирування, згідно з умовами якого клієнт доручає, а експедитор бере на себе зобов`язання за тару і за рахунок клієнта, надати останньому транспортно-експедиційні послуги, пов`язані з організацією перевезень вантажів клієнта морським та автомобільним транспортом в міжміському та міжнародному сполученні, відповідно до узгоджених сторонами заявок.

17.08.2017 року ТОВ «ПІК-ТАЙМ» укладений договір з ТОВ «ЕВРОТЕРМИНАЛ» про надання послуг № ут/49, який надає послуги тимчасового зберігання під митним контролем на території ТОВ «ЕВРОТЕРМИНАЛ».

Таким чином, колегія суддів зауважує, що розміщення товарів на зберігання на території ТОВ «ЕВРОТЕРМИНАЛ» є наслідком дій самого позивача (його представників), а не наслідком неправомірних дій відповідача Одеської митниці ДФС.

Частиною 1 ст. 929 ЦК України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Як убачається із п. 3.2 договору № 45326 від 27.11.2018 року транспортного експедирування між ТОВ «ПІК-ТАЙМ» (Експедитор) та ОСОБА_1 (Клієнт), послуги Експедитора, а також витрати, витрати та інші платежі, здійснені Експедитором в інтересах Клієнта і пов`язані з виконанням цього Договору, оплачуються Клієнтом на умовах 100 % передоплати або за фактом надання послуг на підставі виставленого Експедитором рахунку. У разі виникнення у експедитора додаткових витрат, оплати штрафів і проведення інших платежів в інтересах Клієнта і пов`язаних з виконанням цього Договору, Експедитор виставляє Клієнту додатковий рахунок, який підлягає оплаті Клієнтом, а також акт виконаних робіт та податкові накладні.

Вартість послуг Експедитора за даним договором узгоджується Сторонами шляхом підписання Заявки у даному Договору (п. 3.3 договору).

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять письмової заявки ОСОБА_1 на надання послуг, а в рахунку-фактурі № СФ-0000210 від 13.02.2019 року, в проміжному акті № від 01.02.2019 року не зазначений період часу, в якому були надані послуги та за який нарахована плата. Доказів зворотного судам першої та апеляційної інстанції позивачем не надано.

Відтак, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів того, що передання товарів на тимчасове зберігання було наслідком дій Одеської митниці ДФС, що свідчить про відсутність такого елементу складу правопорушення, з яким закон пов`язує відшкодування збитків, як причинного зв`язку між діями відповідача та наявною шкодою.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України до збитків віднесені: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною.

З урахуванням тієї обставини, що між позивачем та Одеською митницею ДФС відсутні господарські або цивільно-правові зобов`язання, колегія суддів зазначає, що в розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України, відсутні правові підстави для віднесення до збитків позивача вартості зберігання вантажу.

Крім наведеного, колегія суддів зауважує, що описки, допущені у судовому рішенні (в частині зазначення вірного номеру та дати рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів), суд першої інстанції не позбавлений можливості виправити у порядку, встановленому ст. 253 КАС України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова О.М. Калитка
Постанова у повному обсязі складена і підписана 21 грудня 2019 року.