Справа № 459/3304/19
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2019-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №459/3304/19
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

22 грудня 2019 року м. Львів

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Сидор Н.Т., перевіривши матеріали позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області про зобов`язання до вчинення дій,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 15.11.2019 Львівському окружному адміністративному суду передано за предметною підсудністю на розгляд матеріали позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області про зобов`язання укладення договору оренди майна.

16.12.2019 за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського оружного адміністративного суду, дану справу передано на розгляд головуючій судді Сидор Н.Т.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Звідси висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється не на всі спори із суб`єктом владних повноважень, а лише на ті спори, які пов`язані із здійсненням цим суб`єктом владних управлінських функцій.

Як слідує із заявленого позову, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_2 ) як переможець електронного аукціону № UA-PS-2019-05-21-000009-1 від 04.06.2019 отримав право довгострокової оренди нежитлового приміщення будівлі старої підвищувальної станції КП «Червоноградводоканал» площею 32,3 кв.м. за адресою місцезнаходження: АДРЕСА_1 9.

15.10.2019 ФОП ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання рішення електронного аукціону подав до виконавчого комітету Червоноградської міської ради договір оренди по формі затвердженій наказом Фонду державного майна України від 23.08.2000 № 1774, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 21.12.2000 за № 930/5151.

Відповідач своїм листом від 16.10.2019 № 3/24-8147/3-7 повідомив позивача про недотримання ним вимог п. 7.29 Регламенту щодо укладення з орендодавцем договору оренди зазначеного майна, внаслідок чого виникли правові підстави для застосування до правовідносин, що склалися, наслідків встановлених п. 8.3 Регламенту, а саме його дискваліфіковано як переможця конкурсу, сформовано новий протокол електронного аукціону з визначенням нового переможця.

Як наслідок відповідачем не вчинено дій по укладенню з позивачем довгострокового договору оренди нежитлового приміщення будівлі старої підвищувальної станції КП «Червоноградводоканал» площею 32,3 кв.м. за адресою місцезнаходження: 80100, Україна, Львівська область, м. Червоноград, вул. Будівельна, 9.

З огляду на допущену відповідачем протиправну бездіяльність, на думку позивача, останній звернувся до суду із означеним позовом про зобов`язання виконавчого комітету Червоноградської міської ради укласти з ФОП ОСОБА_1 довгостроковий договір оренди нежитлового приміщення будівлі старої підвищувальної станції КП «Червоноградводоканал» площею 32,3 кв.м. за адресою місцезнаходження: АДРЕСА_1 , 9 на умовах протоколу електронних торгів № UA-PS-2019-05-21-000009-1 від 04.06.2019.

З огляду на предмет спору суддя зазначає наступне.

Правовідносини щодо укладання, зміни та розірвання договорів оренди державного та комунального майна регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про оренду державного та комунального майна» та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

Статтею 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено правові засади оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності та встановлено, що відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» об`єктами оренди за цим Законом є:

- цілісні майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць). Цілісним майновим комплексом є господарський об`єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання. У разі виділення цілісного майнового комплексу структурного підрозділу підприємства складається розподільчий баланс;

- грошові кошти та цінні папери з урахуванням дебіторської та кредиторської заборгованості орендодавець надає орендареві на умовах кредиту за ставкою рефінансування Національного банку України, а інші оборотні матеріальні засоби викуповуються орендарем. Порядок викупу оборотних матеріальних засобів та використання грошових коштів, одержаних від їх викупу, а також грошових коштів, наданих орендареві на умовах кредиту відповідно до цієї статті, визначаються Кабінетом Міністрів України;

- нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств;

- майно, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації);

- захисні споруди цивільного захисту із збереженням їх цільового призначення, крім зазначених у частині другій цієї статті.

За змістом приписів ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендодавцями, зокрема, є: органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Згідно з ч. 4 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Частиною 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання, як вирішення за дорученням відповідних рад питань про продаж, передачу в оренду, під заставу об`єктів комунальної власності або прийняття рішення про здійснення державно-приватного партнерства щодо об`єктів комунальної власності, у тому числі на умовах концесії, що забезпечують спільні потреби територіальних громад і перебувають в управлінні районних, обласних рад, а також придбання таких об`єктів в установленому законом порядку.

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет Червоноградської міської ради Львівської області є орендодавцем об`єктів оренди комунального майна, який здійснює правомочності щодо володіння, користування та розпорядження цими об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконує усі майнові операції, може передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

За встановленими обставинами, позивач оскаржує бездіяльність виконавчого комітету Червоноградської міської ради, що полягає у не укладенні з позивачем довгострокового договору оренди нежитлового приміщення будівлі старої підвищувальної станції КП «Червоноградводоканал» площею 32,3 кв.м. за адресою місцезнаходження: 80100, Україна, Львівська область, м. Червоноград, вул. Будівельна, 9.

Отже, спір виник у сфері орендних правовідносин щодо об`єкта комунального майна.

При цьому слід враховувати, що згідно зі ст. ст. 177, 181 Цивільного кодексу України нерухоме майно є об`єктом цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у правовідносинах із метою реалізації цивільних та інших прав на це майно у приватноправових відносинах, тобто прав власників цієї нерухомості.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Ураховуючи наведене, позов, предметом якого є намагання позивача захистити його право користування об`єктом оренди комунального майна шляхом зобов`язання відповідача до вчинення дій, а саме укладення довгострокового договору оренди комунального майна, свідчить, що позивач звернувся до суду з вимогами про захист своїх цивільних прав, у яких відповідач виступає не як суб`єкт владних повноважень у тому значенні цього терміна, в якому його вжито у п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, а як рівноправний суб`єкт майнових відносин.

На думку судді, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із майнових відносин щодо укладення договору оренди об`єкта оренди комунального майна, має не публічний, а приватноправовий характер, а тому вирішення такого спору не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, цивільні права позивача, з урахуванням того, що він є фізичною особою-підприємцем, підлягають судовому захисту в порядку господарського судочинства. У цьому випадку виник спір про право, а не спір між фізичною особою-підприємцем та суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, тому цей спір не є публічно-правовим і належить до господарської юрисдикції, оскільки саме суть правовідносин (зміст та характер спору) є вирішальною під час віднесення справи до цивільної, господарської чи адміністративної юрисдикції, а не суб`єктний склад та участь суб`єкта владних повноважень, який сам по собі не визначає спір як публічно-правовий і не відносить до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за його участю. До того ж, публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового права та інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений загрозою порушення приватного права та інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Саме такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 14-109цс18.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи характер спірних правовідносин, суддя доходить висновку, що даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства і має бути розглянутий в порядку господарського судочинства, тому у відкритті провадження у цій справі слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 170, 241-243, 248, 250, 256, 293-295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

у х в а л и л а :

відмовити у відкритті провадження за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області про зобов`язання до вчинення дій.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі та позовну заяву з усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Роз`яснити позивачу, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції господарського суду в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається до або через суд першої інстанції, який постановив таку ухвалу.

Суддя Сидор Н.Т.