Справа № 160/11299/19
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -
12 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати незаконною бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 з 01.01.2019 року основної пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком;
- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування ОСОБА_1 з 01.01.2019 року, інваліду 3 групи за наслідками Чорнобильської катастрофи, нарахувати та виплачувати державну (основну) пенсію по інвалідності у розмірі не нижчому за шість мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі не нижчому за 50% мінімальної пенсії за віком, застосовуючи мінімальну пенсію на рівні прожиткового мінімуму встановленого Законом для осіб, які втратили працездатність;
- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити виплату ОСОБА_1 різницю між виплаченою та нарахованою з 01.01.2019р. сумою основної та додаткової пенсії, по момент її виплати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідом ІІІ групи, внаслідок захворювання яке пов`язано з виконанням обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Позивач вважає, що починаючи з 01.04.2019 року відповідно до діючого законодавства має право на державну пенсію в усіх випадках у розмірі не нижчому за 6 мінімальних пенсій за віком та на додаткову за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі не нижчому за 50% мінімальної пенсії за віком, застосовуючи мінімальну пенсію на рівні прожиткового мінімуму встановленого Законом для осіб, які втратили працездатність.
На думку позивача, бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку пенсії є протиправною, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року на адресу суду від відповідача 04 грудня 2019 року надійшов відзив на позовну заяву.
В наданому до суду відзиві зазначено, що вимоги позивача не відповідають чинному законодавству, оскільки розмір додаткової пенсії позивачеві обчислений виходячи з постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 № 1210, тобто у відповідності до вимог законодавства.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Позивач ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 .
Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 .
Згідно з довідкою Міністерства охорони здоров`я №395986 позивач є інвалідом третьої групи з 01.06.2005 року у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській електростанції.
В липні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій органу пенсійного фонду щодо не проведення перерахунку пенсії та зобов`язання провести перерахунок та виплатити належні позивачу суми пенсії.
Постановою Дніпропетровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.01.2011 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровського району м. Дніпродзержинська задоволено, а саме:
- зобов`язано Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровського району м. Дніпродзержинська перерахувати та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію по 3 групі інвалідності 1 категорії потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС за періоди з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 13.01.2011 року в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком щомісячно, виходячи з розміру встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язано Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровського району м. Дніпродзержинська перерахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову пенсію по 3 групі інвалідності 1 категорії потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС за періоди з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 13.01.2011 року в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровського району м. Дніпродзержинська нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 державну та додаткову пенсію в розмірах, передбачених статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на весь час дії Закону, виходячи з розміру встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
05.12.2017 року та 16.01.2018 року позивач звертався до відповідача із заявами про здійснення перерахунку пенсії на підставі пункту 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210.
У проведення такого перерахунку позивачу було відмовлено.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача в частині нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 з 01.01.2019 року основної пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 49 Закону № 796-XII (у редакції, чинній на момент призначення позивачеві пенсії) пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 1 установлено статтею 50 Закону № 796-XII (у редакції, чинній на момент призначення позивачеві додаткової пенсії).
Так, абзацом першим зазначеної статті передбачено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, зокрема інвалідам ІII групи у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.
В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів І категорії згідно з статтею 54 Закону №796-XII, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими - по ІІI групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.
Разом з цим, 14.06.2011 Верховна Рада України прийняла Закон України № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» (далі - Закон №3491VI), яким розділ VІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4 такого змісту: «Установити, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік».
Положення пункту 4 розділу VІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) згідно з рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011.
Отже, Законом №3491-VI Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інший, ніж передбачений статтею 50 Закону № 796-ХІІ, розмір додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
На виконання пункту 7 Закону № 3491-VI, 06.07.2011 Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» № 745, яка набрала чинності з 23.07.2011, пунктами 1 і 3 якої визначено інші розміри основної та додаткової пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою.
Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що оскільки 23.07.2011 набрала чинності постанова №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», якою встановлено розмір додаткової пенсії особам, які постраждали від наслідків Чорнобильської катастрофи, положення статті 51 Закону № 796-XII підлягають застосуванню лише до 23.07.2011, а після вказаної дати застосуванню підлягають положення Закону №2857-VI та постанови №745.
Надалі, пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» від 22.12.2011 № 4282-VI (набрав чинності 01.01.2012) було установлено, що у 2012 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.
Так, постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 № 1210 був затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі також Порядок).
Пунктом 13 Порядку (у редакції, чинній на час його прийняття) передбачено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, що належать до категорії 1 виплачується у розмірах до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а саме: з 1 січня 2012: інвалідам I групи, - 30 відсотків; інвалідам II групи, - 20 відсотків; інвалідам III групи, - 15 відсотків; з 1 липня 2012:інвалідам I групи, - 36 відсотків; інвалідам II групи, - 24 відсотків; інвалідам III групи, - 18 відсотків.
Пунктом 15 вказаного Порядку передбачено, що підвищення пенсій непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, передбачене статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", здійснюється в таких розмірах: тим, що проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, - 13,2 гривні; тим, що проживають у зоні гарантованого добровільного відселення, - 10,5 гривні; тим, що проживають у зоні посиленого радіоекологічного контролю, - 5,2 гривні.
У постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 справа №21-3696а15 міститься правовий висновок про те, що з 01.01.2012 нарахування і виплата пенсії позивачу має здійснюватись у розмірі, встановленому Законом України від 22.12.2011 №4282-VI «Про Державний бюджет України на 2012 рік» та Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки Закон №4282-VI був прийнятий пізніше Закону № 796-XII, а на виконання Закону № 4282-VI Кабінет Міністрів України затвердив Порядок, то саме положення Закону № 4282-VI та Порядку підлягають пріоритетному застосуванню до спірних відносин.
Такий же правовий підхід був закріплений у 2013 році з прийняттям Закону України від 06.12.2012 №5515-VI «Про Державний бюджет України на 2013 рік» (далі - Закон №5515-VI), пунктом 4 Перехідних положень якого встановлено, що у 2013 році норми і положення статей 20 - 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50 - 52, 54 Закону № 796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2013 рік.
Вказана норма Закону №5515-VI також неконституційною не визнавалась та її дія у 2013 році не зупинялась.
Водночас, 01.01.2014 набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік від 16.01.2014 № 719-VII, прикінцевими положеннями якого жодних змін чи обмежень для застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених статтями Закону № 796-ХІІ, передбачено не було.
Лише Законом України від 31.07.2014 № 1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набрав чинності 03.08.2014, розділ «Прикінцеві положення» Закону України від 16.01.2014 № 719-VII «Про Державний бюджет України на 2014 рік» доповнено пунктом 67, яким, зокрема, встановлено, що норми і положення статей 20-23, 30, 31, 37, 39, 48, 50-52, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2014 рік.
Відтак, тільки з 03.08.2014 Законом № 719-VII Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені статтями 50- 54 Закону № 796-ХІІ, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
З 01.01.2019 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» н було передбачено жодних змін чи обмежень для застосування розмірів основною та додаткової пенсій, встановлених ст. 50,54 Закону №796-ХІІ.
За наведеного вище, у період з 01.01.2019 року позивачу мала здійснюватись виплата державної (основної) пенсії по інвалідності відповідно до статті 51 Закону №796-XII у розмірі не нижчому за шість мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі не нижчому за 50% мінімальної пенсії за віком.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена у постанові Верховного Суду України від 26.04.2016 у справі № 285/4300/14-а; у постанові Верховного суду від 21.02.2018 у справі №619/2262/17 (пункти 46-52).
При цьому, суд відхиляє аргументи відповідача, що у період з 01.01.2019 виплата державної (основної) пенсії по інвалідності відповідно до статті 51 Закону №796-XII мала здійснюватись у порядку та розмірі, що встановлені постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 № 1210, якою був затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Суд зазначає, що виходячи з принципу пріоритетності Закону №796-ХІІ над підзаконним нормативно-правовим актом - Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210, з 01.01.2014 нарахування та виплата основної та щомісячної додаткової пенсій за шкоду, заподіяну здоров`ю, повинно було здійснюватись у розмірі та на підставі статей 50-54 Закону № 796-ХІІ.
Тотожний висновок був висловлений у постанові Верховного Суду України від 26.04.2016 у справі № 285/4300/14-а та у постанові Верховного суду від 21.02.2018 у справі №619/2262/17 (пункт 48).
Тому, суд погоджується з доводами позивача, що у період з 01.01.2019 розмір пенсії ОСОБА_1 був обчислений у розмірі, що не відповідає вимогам чинного законодавства та постанові Дніпропетровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.01.2011 року.
Суд робить висновок про обґрунтованість вимог позивача про зобов`язання головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування ОСОБА_1 з 01.01.2019 року, інваліду 3 групи за наслідками Чорнобильської катастрофи, нарахувати та виплачувати державну (основну) пенсію по інвалідності у розмірі не нижчому за шість мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі не нижчому за 50% мінімальної пенсії за віком, застосовуючи мінімальну пенсію на рівні прожиткового мінімуму встановленого Законом для осіб, які втратили працездатність; та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити виплату ОСОБА_1 різницю між виплаченою та нарахованою з 01.01.2019 року сумою основної та додаткової пенсії, по момент її виплати.
Стосовно позовної вимоги про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, то суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1, 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002, «Ромашов проти України» від 27.07.2004, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.
Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.
Згідно із статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.
Суд наголошує, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.
Судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або що відповідач створює перешкоди для його (рішення) виконання і позивачем не надано жодних доказів на спростування зазначеної обставини.
Керуючись ст.ст. 241-246, 255 , 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 з 01.01.2019 року основної пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.
Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування ОСОБА_1 з 01.01.2019 року, інваліду 3 групи за наслідками Чорнобильської катастрофи, нарахувати та виплачувати державну (основну) пенсію по інвалідності у розмірі не нижчому за шість мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі не нижчому за 50% мінімальної пенсії за віком, застосовуючи мінімальну пенсію на рівні прожиткового мінімуму встановленого Законом для осіб, які втратили працездатність.
Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити виплату ОСОБА_1 різницю між виплаченою та нарахованою з 01.01.2019 року сумою основної та додаткової пенсії, по момент її виплати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук