Справа № 260/614/19
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11605/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань Чопко Ю.Т.

представника відповідача Ковальчука Д.П.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року (головуючий суддя: Скраль Т.В., місце ухвалення - м. Ужгород, дата складення повного тексту рішення 30.09.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльність протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку при звільненні,
встановив:
ОСОБА_1 , 06.05.2019 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення повного розрахунку з ним при звільненні із військової служби в день виключення із списків військової частини, стосовно виплати індексації грошового забезпечення та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити йому середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення) за період з 14 грудня 2016 року по день фактичної виплати недоплаченої індексації грошового забезпечення (складовий елемент грошового забезпечення) з розрахунку 517 грн 86 коп в день, що становить 410145 грн 12 коп.

Обґрунтовує позов тим, що проходив військову службу в Прикордонних військах України та був звільнений з військової служби за пунктом «б» частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас. Відповідно до судового рішення, яке набрало законної сили, йому було виплачено суму індексації. Однак, позивач вважає, що у зв`язку з несвоєчасною виплатою вказаної суми, він має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки такої виплати. Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що саме з 14 грудня 2016 року по день фактичної виплати недотриманої індексації грошового забезпечення йому слід виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплати індексації грошового забезпечення).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення та постановити нове, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.

Відповідач, 03.12.2019 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Позивач, 10.12.2019 подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представники відповідача Ковальчук Д.П., у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, його участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, з таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виплата індексації грошового забезпечення за рішенням суду не є правовою підставою для проведення виплати середнього заробітку в розумінні постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100, а тому доводи позивача в частині виплати середнього заробітку за час затримки виплати індексації є безпідставними.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Південному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України на посаді заступника начальника штабу начальника відділу організаційно-мобілізаційної роботи та організації повсякденної діяльності штабу.

Полковник ОСОБА_1 , наказом Голови Державної прикордонної служби України від 05 грудня 2016 року № 1222-ОС, був звільнений з військової служби за підпунктом «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час.

Наказом начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 489-ОС від 14 грудня 2016 року, позивача виключено зі списків особового складу управління та направлено на військовий облік до Мукачівського районного військового комісаріату Закарпатської області.

Відповідно до рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 807/732/18 від 12.11.2018 визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01 липня 2015 року по 14 грудня 2016 року включно та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01 липня 2015 року по 14 грудня 2016 року включно. Вказане судове рішення набрало законної сили 19.12.2018.

Сума індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у розмірі 1156,13, на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 № 807/732/18, була виплачена позивачу 14.02.2019, що підтверджується випискою по картковому рахунку від 20.03.2019.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 № 1282-ХІІ (далі Закон № 1282-ХІІ) визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону № 1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до ст. 5 Закону № 1282-ХІІ, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078).

Відповідно до п. 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 № 807/732/18, яке набрало законної сили, встановлено бездіяльність відповідача в частині не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 липня 2015 року по 14 грудня 2016 року та зобов`язано виплатити таку за вказаний період. А тому, у відповідності до ч. 4 ст. 78 КАС України, підставність права на виплату індексації грошового забезпечення позивача, доказуванню у розглядуваному спорі не підлягає.

Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі - Положення № 1115/2009), встановлено умови укладення контрактів з військовослужбовцями, порядок проходження служби та підстави її припинення.

Згідно п. 293 Положення № 1115/2009 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що наказом начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 489-ОС від 14 грудня 2016 року, позивача виключено зі списків особового складу Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України та направлено на військовий облік до Мукачівського районного військового комісаріату Закарпатської області.

Однак, на момент виключення зі списків особового складу ОСОБА_1 , відповідач, в порушення п. 293 Положення № 1115/2009, не розрахувався за всіма видами належного позивачу на день звільнення матеріального та грошового забезпечення, зокрема, індексації, що встановлено рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 № 807/732/18.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що позивач звільнений з військової служби 14.12.2016, а індексація грошового забезпечення була виплачена позивачу лише 14.02.2019, що підтверджується випискою по картковому рахунку від 20.03.2019.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що ч. 6 ст. 7 КАС України, передбачено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Приписами ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому, працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При цьому, норми КЗпП України не поширюються на військовослужбовців Державної прикордонної служби України, в частині порядку та умов визначення оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Однак, враховуючи те, що спеціальним законодавством, яким врегульовано оплату праці військовослужбовців Державної прикордонної служби України, не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосувати аналогію закону, зокрема, норми ст. ст. 116, 117 КЗпП, які передбачають відповідальність роботодавців за затримку розрахунку при звільненні.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 1023/16, від 26.06.2019 у справі № 826/15235/16.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, є помилковим покликання суду першої інстанції, що оскільки позивачу своєчасно виплатили грошове забезпечення, то позивач не має права на компенсацію виплати середнього заробітку за час затримки виплати індексації.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що під час судового розгляду вказаної справи встановлено, що на день звільнення позивача у запас Збройних Сил України йому не виплачена індексація грошового забезпечення, тобто при звільненні відповідач не провів повного розрахунку з ним. Отже, позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку, у відповідності до приписів ст.117 КЗпП України.

Середній заробіток працівника згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995.

Із пункту 5 цього Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 1, 2 п. 8 вказаного Порядку).

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 за період з липня 2016 року по грудень 2016 року, розмір грошового забезпечення останнього, за два місяці перед звільненням, становили 22785 грн 68 коп (15696,80+7088,80).

Для обчислення середнього заробітку з 14.12.2016 (звільнення в запас) до 14.02.2019 (день перед фактичним розрахунком та виплатою індексації грошового забезпечення) необхідно застосовувати показник 517 грн 86 коп в день (22785 грн 68 коп / 42 дні).

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з відповідача належить стягнути на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені (невиплата індексації грошового забезпечення) за період із 14.12.2016 по 14.02.2019, що становить 550 днів. Отже, з розрахунку 517 грн 86 коп * 550 днів, загальна сума, яку належить виплатити становить 284823 грн.

В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити, оскільки позивач помилково для обрахунку днів за несвоєчасний розрахунок при звільнені вказав 792, оскільки несвоєчасна виплата індексації за період із 14.12.2016 по 14.02.2019 становила 550 днів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при задоволенні позову допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд
постановив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року у справі № 260/614/19 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні із військової служби в день виключення із списків військової частини, стосовно виплати індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України () (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні за період з 14 грудня 2016 року по 14 лютого 2019 року в сумі 284823 грн (двісті вісімдесят чотири тисячі вісімсот двадцять три гривні) з відрахуванням відповідних податків та зборів на доходи фізичних осіб, сплата яких є обов`язковою у встановленому законом порядку.

У задоволенні решти позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Суддя-доповідач: О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 21.12.2019