Справа № 440/1887/19
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 р.Справа № 440/1887/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Старосуда М.І.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Мінаєвої О.М. ,

при секретарі судового засідання Лисенко К.В.

за участю представника відповідачів - Фоменко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.09.2019 року, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, м. Полтава, повний текст складено 06.06.19 року по справі № 440/1887/19

за позовом ОСОБА_1

до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Полтавській області, Полтавського управління Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Полтавській області, Полтавського управління Головного управління ДФС у Полтавській області, у якому просив, з урахуванням уточнень:

1.Визнати незаконним, протиправним, нечинним, скасованим рішення Державної фінансової служби України від 05.04.2019 року № 16/19/6/99-9-4-02-25 про результати розгляду скарги позивача від 04.03.2019 року на вимогу Головного управління Державної фінансової служби у Полтавській області від 14 грудня 2019 року № Ф - 35874-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 15819,54 грн. станом на 31.10.2018 року частково в частині того, що не було задоволено вимогу невідкладно видалити із інформаційної системи відомості про його заборгованість по сплаті єдиного внеску станом на 31.10.2018 року у розмірі 15819,54 грн., а також у частині зобов`язання Головного управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області сформувати та направити нову вимогу.

2. Зобов`язати Державну фіскальну службу України, Головне управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області, Полтавську державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області невідкладно видалити із інформаційної системи з інтегрованої картки позивача, як платника єдиного внеску, відомості про заборгованість позивача по сплаті єдиного внеску станом на 31.10.2018 року у розмірі 15819,54 грн. і не формувати та не направляти нову вимогу щодо сплати позивачем єдиного внеску у розмірі 15819,54 грн., як заборгованості станом на 31.10.2018 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.09.2019р. позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області від 13.05.2019 №Ф-35874-17.

В іншій частині відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні позову, позивачем подана апеляційна скарга.

Позивач в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування усіх фактичних обставин справи та не дослідження і не надання належної оцінки доказам та обставинам, просив скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, Головне управління ДФС у Полтавській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в цій частині та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що законодавець розмежував фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, як окремих платників єдиного внеску, а тому ОСОБА_1 зобов`язаний сплачували єдиний внесок і як фізична особа - підприємець, і як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат).

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 10.12.2008 зареєстрований як фізична особа - підприємець з правом ведення підприємницької діяльності, окрім іншого, за видом 69.10 Діяльність у сфері права, а 11.12.2008 позивач взятий на облік як платник податків в Полтавській міжрайонній ДПІ.

15.02.2013 позивач отримав свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю і 8.05.2013 позивач взятий на облік у Полтавській міжрайонній ДПІ як адвокат.

Головним управлінням ДФС у Полтавській області 14.12.2018 сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-35874-17, якою позивача повідомлено про необхідність сплати єдиного внеску станом на 31.10.2018 року у розмірі 15819,54 грн.

Позивач оскаржив вказану вимогу до ДФС України, просив її скасувати та невідкладно видалити із інформаційної системи відомості про заборгованість по сплаті єдиного внеску станом на 31.10.2018 року у розмірі 15819,54 грн.

Рішенням ДФС України від 05.04.2019 вих.№16149/6/99-99-11-05-02-25 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області від 14.12.18 №Ф-35874-17 скасовано, зобов`язано Головне управління ДФС у Полтавській області сформувати та надіслати позивачу нову вимогу про сплату боргу.

Головним управлінням ДФС у Полтавській області 13.05.2019 сформовано та надіслано позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-35874-17, якою позивача повідомлено про необхідність сплати єдиного внеску станом на 30.04.2019 року у розмірі 21031,08 грн.

Недоїмка у розмірі 21031,08 грн. нарахована позивачу як самозайнятій особі (адвокату) та складається з визначеного фіскальним органом зобов`язання зі сплати єдиного внеску за 2017 рік у розмірі 8448,00 грн., за І-ІV квартали 2018 року загалом у розмірі 9828,72 грн. (по 2457,18 грн. за кожний квартал) та І квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн.

Не погоджуючись з рішеннями відповідачів, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з безпідставності доводів фіскального органу щодо наявності у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску за 2017-2018 роки, а також І квартал 2019 року, що нарахований йому як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокату), оскільки позивач реалізує право на ведення такої діяльності як фізична особа - підприємець.

Зазначиши, що задоволення позову в обраний позивачем спосіб не призведе до відновлення його прав у сфері публічно-правових відносин, а тому з метою повного та всебічного захисту прав позивача суд першої інстанції вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнав протиправною і скасував вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області від 13.05.2019 №Ф-35874-17.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Статтею 1 Закону України від 8.07.10 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі - Закон №2464-VI) визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, а також особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або осіб, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частиною четвертою статті 25 Закону №2464-VI передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно абзацу другого пункту 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.15 №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 4.05.18 №469), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7.05.15 за №508/26953 (надалі - Інструкція №449), у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Згідно пункту 3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Абзацом першим пункту 4 розділу VI Інструкції №449 визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Як встановлено судом першої інстанції, позивач зареєстрований як фізична особа - підприємець (вид діяльності - надання послуг у сфері права), є адвокатом та реалізує право на зайняття адвокатською діяльністю як фізична особа - підприємець і в межах ведення підприємницької діяльності звітує контролюючим органам про отримані доходи та витрати, а також сплачує податки, збори та єдиний внесок.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на необхідність сплати єдиного внеску позивачем ще й як самозайнятою особою (адвокатом) колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Законом №2464 не передбачений порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

Окрім того, метою сплати єдиного внеску є отримання особою права на соціальне забезпечення у разі настання страхового випадку, а як підтверджено матеріалами справи, позивачу таке право гарантоване за рахунок його участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування як фізичної особи - підприємця та сплати єдиного внеску на цій підставі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач самостійно визначив зобов`язання ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску за спірний період шляхом проведення розрахунків на підставі абзацу другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI.

Проте, Закон №2464-VI та Інструкція №449, визначаючи обов`язок фіскального органу щодо здійснення контролю за своєчасністю нарахування і сплати єдиного внеску, наділяє відповідний орган виключно повноваженнями на проведення перевірок на підприємствах, в установах і організаціях, у осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців.

Таким чином, єдиний внесок може бути або визначений платником самостійно (шляхом подання звітності), або нарахований контролюючим органом за результатами перевірки платника єдиного внеску.

Статтею 9 Закону №2464-VI чітко визначено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Отже, контролюючий орган мав право нарахувати внесок та сформувати вимогу про його сплату, на підставі: акта перевірки; звітності, що подається платником до органів доходів і зборів; бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до закону нараховується внесок.

Однак, позивач не подавав звітність, а відповідач чи інший державний орган не проводив перевірку стосовно позивача, не витребовувались у нього та не надавались контролюючому органу бухгалтерські та інші документи.

Відомості з інтегрованої картки платника внеску не входять до переліку "інших документів", оскільки не підтверджують суми виплат (доходу). Такі відомості є підставою для призначення перевірки, під час проведення якої у платника внеску виникає право надати пояснення, що становить мінімальний стандарт права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Облікові дані з інформаційної системи органу доходів і зборів у будь-якому випадку не є самостійною підставою для формування вимоги про сплату боргу (недоїмки), оскільки така система призначена виключно для відображення відомостей, одержаних безпосередньо від платника або за результатами проведеної перевірки.

За вищевикладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів фіскального органу щодо наявності у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску за 2017-2018 роки, а також І квартал 2019 року, що нарахований йому як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокату), оскільки позивач реалізує право на ведення такої діяльності як фізична особа - підприємець.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не визнав незаконним, протиправним, нечинним, скасованим рішення Державної фінансової служби України від 05.04.2019 року № 16/19/6/99-9-4-02-25 про результати розгляду скарги позивача від 04.03.2019 року на вимогу Головного управління Державної фінансової служби у Полтавській області від 14 грудня 2019 року № Ф - 35874-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 15819,54 грн. станом на 31.10.2018 року в частині того, що не було задоволено вимогу невідкладно видалити із інформаційної системи відомості про його заборгованість по сплаті єдиного внеску станом на 31.10.2018 року у розмірі 15819,54 грн., а також у частині зобов`язання Головного управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області сформувати та направити нову вимогу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд, враховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 12.07.19 у справі №813/5256/13-а зазначив, що рішення контролюючого органу про результати розгляду скарги саме по собі не є юридично значимим для позивача, оскільки не має безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, не містить приписів вчинити обов`язкові дії позивачу та не створює для нього жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав, не порушує права свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин, відтак безпосередньо не порушує права та інтереси позивача.

Щодо зобов`язання Державну фіскальну службу України, Головне управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області, Полтавську державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області невідкладно видалити із інформаційної системи з інтегрованої картки позивача, як платника єдиного внеску, відомості про заборгованість позивача по сплаті єдиного внеску станом на 31.10.2018 року у розмірі 15819,54 грн. і не формувати та не направляти нову вимогу щодо сплати позивачем єдиного внеску у розмірі 15819,54 грн., як заборгованості станом на 31.10.2018 року, колегія суддів зазначає наступне.

Головним управлінням ДФС у Полтавській області 14.12.2018 сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-35874-17, якою позивача повідомлено про необхідність сплати єдиного внеску станом на 31.10.2018 року у розмірі 15819,54 грн.

Однак, рішенням ДФС України від 05.04.2019 вих.№16149/6/99-99-11-05-02-25 зазначену вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області від 14.12.2018 №Ф-35874-17 скасовано.

Окрім того, оскаржуваним рішенням суду також скасовано вимогу від 13.05.2019 про сплату боргу (недоїмки) №Ф-35874-17 з єдиного внеску станом на 30.04.2019 року у розмірі 21031,08 грн., які нараховані позивачу як самозайнятій особі (адвокату) та складаються з визначеного фіскальним органом зобов`язання зі сплати єдиного внеску за 2017 рік у розмірі 8448,00 грн., за І-ІV квартали 2018 року загалом у розмірі 9828,72 грн. (по 2457,18 грн. за кожний квартал) та І квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн.

Таким чином, судом першої інстанції фактично вирішено питання щодо відсутності у позивача боргу зі сплати єдиного внеску станом на 31.10.2018 року у розмірі 15819,54 грн. та станом на 30.04.2019 року у розмірі 21031,08 грн., оскільки вимога від 13.05.2019 про сплату боргу (недоїмки) №Ф-35874-17 зі сплати єдиного складається з визначеного фіскальним органом зобов`язання зі сплати єдиного внеску за 2017 рік у розмірі 8448,00 грн., за І-ІV квартали 2018 року загалом у розмірі 9828,72 грн. (по 2457,18 грн. за кожний квартал) та І квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з метою повного та всебічного захисту прав позивача, вийшовши за межі позовних вимог, фактично вирішив вказані позовні вимоги позивача, визнавши протиправною та скасувавши вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області від 13.05.2019 №Ф-35874-17, оскільки задоволення позову в обраний позивачем спосіб не призведе до відновлення його прав у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 8, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.09.2019 року по справі № 440/1887/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Старосуд
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 21.12.2019 року