Справа № 540/1759/19
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1759/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гомельчука С.В.,

при секретарі Воронцовій К.С.,

за участю:

представника позивача - Салтана Р.В.,

представника відповідача - Козлова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання недійсним та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач або ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - відповідач або ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі), у якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 27.05.2019 року № , вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.05.2019 року № Ф - , рішення від 27.05.2019 р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, податкового повідомлення - рішення від 27.05.2019р. № .

Ухвалою суду від 30.08.2019 року позовні вимоги залишено без руху та надано час для їх усунення. 10.09.2019 року недоліки в позовній заяві було усунуто та ухвалою суду відкрито розгляд у справі в загальному провадженні з викликом сторін.

Ухвалою суду від 10.09.2019 року провадження у справі відкрито, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 03.12.2019 року вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 12.12.2019 року.

У засіданні суд вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у справі, оголосивши орієнтовний час його проголошення, проте під час ухвалення рішення суд дійшов висновку про те, що в ході судового засідання не було досліджено всіх обставин, які мають суттєве значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення у даній справі.

Ухвалою суду від 17 грудня 2019 року поновлено судовий розгляд адміністративної справи № 540/1759/19 та призначено судове засідання на 18.12.2019 року о 13:30 год.

Обґрунтовуючи свою правову позицію позивач зазначає, що відповідачем проведено документальну планову перевірку позивача за результатами якої складено акт «Про результати документальної планової перевірки платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 рік, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 рік» від 12.04.2019р. № 218/21-22-13-05/. Позивач не погодився із висновками акту перевірки від 12.04.2019 р. № 218/21-22-13-05/ та 14.05.2019 р. звернувся із запереченнями до ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі, втім висновки акту перевірки залишено без змін. Висновки акту перевірки стали підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № , вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 27.05.2019 року № Ф-, рішення від 27.05.2019 р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, податкового повідомлення-рішення від 27.05.2019 р. № . Позивач вважає зазначені рішення, вимогу та податкові повідомлення-рішення частково неправомірними, оскільки податковим органом помилково не враховано витрати на обслуговування вантажного транспорту та їх вплив на податковий облік.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримував посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові, з урахуванням додаткових пояснень від 18 грудня 2019 року.

25.09.2019 року до суду надійшов письмовий відзив на позов, згідно з яким позовні вимоги не визнаються з підстав, викладених в акті перевірки.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на матеріали перевірки .

Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

Посадовими особами ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20. пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75. п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 рік правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 рік за результатами якої складено акт від 12.04.2019 р. №218/21-22-13- 05/.

Висновком акту перевірки, серед іншого, є порушення:

- п. п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Розділу V ПК України, а саме не нарахування податку на доходи фізичних осіб з підприємницької діяльності на загальну суму 91889,8 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 42652,55 грн. та за 2018 рік на суму 49237,25 грн.;

- п. 2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не нарахування єдиного внеску з чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 112309,81 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 52130,94 грн. та за 2018 рік на суму 60178,87 грн.;

- п. п. 1.2 п. 16 прим. 1 підрозд. 10 розд. XX ПК України, в результаті чого занижено суму військового збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 7657,59 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 3554,69 грн. та за 2018 рік на суму 4103,10 грн.;

На підставі висновків акту перевірки, серед іншого, винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення та вимогу про сплату боргу від 27.05.2019:

податкове повідомлення-рішення № про визначення (збільшено) суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у загальному розмірі 137834 грн. 71 коп., що складається з основного платежу в сумі 91 889 грн. 80 коп. та із штрафних санкцій з цього податку в сумі 45944 грн. 91 коп.;

податкове повідомлення-рішення від 27 травня 2019 року № про визначення (збільшено) суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір у загальному розмірі 11486 грн. 69 коп., що складається з основного платежу в сумі 7657 грн. 79 коп. та із штрафних санкцій з цього податку в сумі 3828 грн. 90 коп.;

вимога про сплату боргу (недоїмки) від 27.05.2019р. №Ф на суму боргу з єдиного внеску в розмірі 112309 грн. 81 коп.;

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 27.05.2019р., яким застосовано штрафні санкції в розмірі 16444 грн. 08 коп.

Податковий орган вважає, що в ході перевірки встановлено завищення валових витрат на загальну суму 357464,46 грн. (за 2017 рік на суму 170046,04 грн. та за 2018 рік на суму 187418,42 грн.), внаслідок включення до складу витрат подвійного призначення - витрати на запасні частини, на придбання автомобільних шин, а також металопрокат, електроди, круги відрізні, які використано для ремонту вантажних автомобілів.

Позивач не погодився з такою позицією відповідача, оскільки здійснені витрати напряму стосувались здійснення ним господарської діяльності, пов`язаної з діяльністю вантажного транспорту.

При вирішенні спору по суті суд враховує наступне.

Підпункти 177.4.1-177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України передбачають, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (тобто собівартість придбаних для подальшої реалізації товарів);

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи підприємця (Підпункт 177.4.3 пункту 177.4 статті 177 в редакції Закону № 1797-VIII від 21.12.2016)

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати (пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України).

Таким чином, платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці; єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб; об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є чистий оподатковуваний дохід; чистий оподатковуваний дохід визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними із проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця; витрати, що пов`язані з проведенням господарської діяльності фізичної особи-підприємця мають бути підтверджені належно оформленими первинними документами.

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі (177.4.6 п.177.4 ст.177 ПК України).

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у перевіряємому періоді здійснював діяльність на загальній системі оподаткування та був платником податку на додану вартість.

Згідно з реєстраційними даними основним видом господарської діяльності визначено - роздрібна торгівля пальним (за кодом КВЕД 47.30), а також позивач здійснює вид діяльності - вантажний автомобільний транспорт (за кодом КВЕД 49.41).

В ході перевірки встановлено формування валових витрат на загальну суму 357464,46 грн. (за 2017 рік на суму 170046,04 грн. та за 2018 рік на суму 187418,42 грн.), внаслідок включення до складу витрат подвійного призначення - витрати на запасні частини, на придбання автомобільних шин, а також металопрокат, електроди, круги відрізні, які використано для ремонту вантажних автомобілів.

Перевіркою правильності віднесення витрат щодо вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції встановлено їх завищення, яке виникло внаслідок не врахування до складу валових витрат залишків товарно-матеріальних цінностей. що обліковувались на початок та кінець звітного періоду, а також наявної дебіторської та кредиторської заборгованості, що обліковувалась на початок та кінець звітного періоду, за 2017 рік на загальну суму 6593,33 грн.

На запит ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі позивачем надано інформацію щодо залишків товарно-матеріальних цінностей, станом на 01.01.2017 року - 252212,68 грн. та станом на 31.12.2017 року - 462692,02 грн., дебіторська заборгованість за придбані товарно-матеріальні цінності станом на 01.01.2017 року відсутня, станом на 31.12.2017 дебіторська заборгованість склала 20550 грн., кредиторська заборгованість станом на 01.01.2017 складала 1191846,97 грн. та станом на 31.12.2017 року - 584566,88 грн.

Згідно податкової інформації, яка зберігається та опрацьовується в інформаційних базах контролюючих органів (Єдиний реєстр податкових накладних) за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 загальна сума придбаних товарно-матеріальних цінностей (робіт, послуг) складає 8384101,34 грн. (без ПДВ). Інших документів щодо понесених фактичних витрат з придбання товарно-матеріальних цінностей до перевірки не надано.

З урахуванням наявної дебіторської та кредиторської заборгованості, а також залишків товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2017 року та на 31.12.2017 року фактична вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей (робіт, послуг), що утворюють основу витрат при реалізації товарно-матеріальних цінностей (робіт, послуг) за 2017 рік складає 7650430,26 грн., а за даними обліку платника податків, які відображені у податковій декларації про майновий стан і доходи (додаток Ф2) від 09.02.2018 №, вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві товарів (робіт, послуг), складає 7657023,59 грн., розбіжність за 2017 рік - 6593,33 грн.

Аналогічно, за 2018 рік встановлено завищення витрат щодо вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, яке виникло внаслідок не врахування до складу валових витрат залишків товарно-матеріальних цінностей, що обліковувались на початок та кінець звітного періоду, а також наявної дебіторської та кредиторської заборгованості, що обліковувалась на початок та кінець звітного періоду, за 2018 рік на загальну суму 31406,30 грн.

На запит ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі позивачем надано інформацію щодо залишків товарно-матеріальних цінностей, станом на 01.01.2018 року - 462692,02 грн. та станом на 31.12.2018 року 938157,56 грн., дебіторська заборгованість за придбані товарно-матеріальні цінності станом на 01.01.2018 року склала 20550 грн. та станом на 31.12.2017 року 20550 грн., кредиторська заборгованість станом на 01.01.2018 року складала 584566,88 грн. та станом на 31.12.2018 року - 583353,12 грн.

Згідно податкової інформації, яка зберігається та опрацьовується в інформаційних базах контролюючих органів (Єдиний реєстр податкових накладних) за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 загальна сума придбаних товарно-матеріальних цінностей (робіт, послуг) складає 11745970,65 грн. (без ПДВ). Інших документів щодо понесених фактичних витрат з придбання товарно-матеріальних цінностей до перевірки не надано.

З урахуванням наявної дебіторської та кредиторської заборгованості, а також залишків товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2018 року та на 31.12.2018 року фактична вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей (робіт, послуг), що утворюють основу витрат при реалізації товарно-матеріальних цінностей (робіт, послуг) за 2018 рік складає 11269493,64 грн., а за даними обліку платника податків, які відображені у податковій декларації про майновий стан і доходи (додаток Ф2) від 11.02.2019 № вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві товарів (робіт, послуг), складає 11300899,94 грн., розбіжність за 2018 рік 31406,30 грн.

Перевіркою встановлено, що в порушення вимог пп. 177.4.3 п. 177.4 ст. 177 ПК України до інших витрат віднесено нараховані та сплачені податки (ПДФО з підприємницької діяльності та земельний податок) на загальну суму 115034,84 грн. (за 2017 рік на суму 60319,28 грн. та за 2018 рік на суму 54715,56 грн.).

На думку відповідача, протягом перевіряємого періоду позивачем завищено суму витрат на загальну суму 510498,93 грн. (за 2017 рік на суму 236958,65 грн. та за 2018 рік на суму 273540,28 грн.).

Актом перевірки констатовано порушення пп. 1.2 п. 16 прим. 1 підрозд. 10 розд. XX ПК України, як наслідок, на думку відповідача, занижено суму військового збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 7657,59 грн. (за 2017 рік на суму 3554,69 грн. та за 2018 рік на суму 4103,10 грн.).

Для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток) (абз. 2 п.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Відповідач заперечує правомірність включення до складу витрат підприємця саме вартості придбаних запасних частин, автошин, а не вартості робіт із проведення технічного обслуговування та /або ремонту автомобілів, заміни цих запасних частин, шин, акумуляторів. На думку відповідача, витрати по придбанню шин вантажних автомобілів, та запасних частин до вантажних автомобілів та причепів не можуть бути зараховані до складу витрат звітного періоду, оскільки є витратами на утримання основних засобів подвійного призначення.

Втім, ПК України не містить визначення правового інституту "утримання основних засобів" та відмінності даного правового інституту від поняття "ремонт", як не відповідає воно і на питання - які витрати слід вважати витратами на утримання автомобіля, а які витрати відносяться до його ремонту, оскільки наслідки понесення цих витрат в податковому обліку є різними, одні витрати відносяться на власні витрати платника, а інші ні.

В акті перевірки відповідач посилається на Правила експлуатації колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 26.07.2013 №550 (далі - Правила №550), які у п. 26 під терміном утримання транспортного засобу - розуміється забезпечення державної реєстрації, дотримання умов безпечності технічного та санітарного стану, проведення обов`язкового технічного контролю, своєчасного виконання технічного обслуговування і ремонту, охорони, передання транспортного засобу та його швидкозношуваних складників на утилізацію або видалення відповідно до законодавства. Таким чином, поняття "технічного обслуговування" та "ремонту" у сфері, яка є об`єктом регулювання Правил № 550, є одним із засобів утримання транспортного засобу.

Поняття термінів "технічне обслуговування" та "ремонт" наведене у п. 1.3 розділу 1 Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого наказом Мінтрансу України від 30.03.98 № 102 (далі - Положення №102): технічне обслуговування - це комплекс операцій чи операція щодо підтримки роботоздатності або справності виробу під час використання за призначенням, зберігання та транспортування; ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності виробів та відновлення ресурсів виробів чи їх складових частин (розподіляють види ремонту - капітальний і поточний). Поточний ремонт - ремонт, який виконується для забезпечення або відновлення роботоздатності виробу і полягає в заміні і (або) відновленні окремих частин (може виконуватись заявочно або за результатами діагностування агрегатним, знеособленим та іншими методами). Переліки робіт, які зазвичай здійснюють під час проведення технічного обслуговування, наведено в п. 3.5 Положення №102, які включають: перевірку технічного стану; виконання робіт щодо підтримування належного зовнішнього вигляду; заправлення експлуатаційними рідинами; усунення виявлених несправностей; санітарну обробку транспортного засобу.

Згідно з п. п. 1, 2 Правил № 550, Правила визначають механізм організації безпечного утримання колісних транспортних засобів (КТЗ) категорій М, N, О впродовж експлуатаційного життєвого циклу автомобільним перевізником (їх власником, орендарем), автомобільним самозайнятим перевізником, а також підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності (далі - перевізники). Ці Правила можуть використовуватися підприємствами автомобільного сервісу (далі - ремонтники). Ці Правила поширюються на суб`єктів господарювання, які організовують або здійснюють роботи у сфері технічної експлуатації колісних транспортних засобів (придбання-продаж, утримання, передання на утилізацію колісних транспортних засобів або їх частин). Таким чином, термін "утримання транспортного засобу", яким керувався контролюючий орган при проведенні перевірки платника податків, використовується виключно для тлумачення правовідносин, які регулюються Правилами експлуатації колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 26.07.2013 року № 550, а не правовідносин зі сплати податків, зборів та інших загальнообов`язкових платежів фізичними та юридичними особами.

Крім того, судом встановлено, що відповідач виключив із складу витрат саме витрати на придбання запасних частин та шин, а не витрати по технічному обслуговуванню та/або ремонту, які можуть включати вартість здійснення заміни цих об`єктів замість зношених або несправних на автомобілях, або витрати на зарплату працівників, які виконували ці роботи. Перевіркою ця обставина не спростована, не було виявлено той факт, що позивач включив до складу витрат 2017-2018 років вартість послуг по ремонту та/або технічному обслуговуванню вантажних автомобілів. Зазвичай роботи по ремонту, технічному обслуговуванню оформлюються актом виконаних робіт, який містить складові вартості робіт.

Суд приймає до уваги, що Положення № 102 не є нормативним актом, який застосовується у податкових правовідносинах, оскільки визначає порядок проведення технічного обслуговування і ремонту дорожніх транспортних засобів і розповсюджується на юридичних та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які здійснюють експлуатацію, технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів (за винятком тролейбусів, мопедів і мотоциклів) незалежно від форм власності (п. 1.1 Положення).

Крім того, у ході перевірки не було досліджено та в акті не відображено зв`язок витрат ФОП ОСОБА_1 з його фінансово-господарською діяльністю. А посилання на норму Податкового кодексу України щодо витрат подвійного призначення, до яких законом віднесено придбання та утримання транспортних засобів без належного дослідження зв`язку витрат з фінансово-господарською діяльністю є необґрунтованим.

Таким чином, висновок про неправомірність включення ФОП ОСОБА_1 витрат на придбання запчастин та шин є неправильним, оскільки вони не належать до витрат на утримання вантажного автомобіля у розумінні вищевказаних положень чинного законодавства, а тому мають включаються до підприємницьких витрат.

Міністерство фінансів України листом від 22.08.2018 року № 11220-16-10/22320 надало відповідь Державній фіскальній службі України на лист від 25.07.2018 року №2144/4/99-99-13-04-03-13 щодо права фізичних осіб - підприємців згідно з п. п. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 розділу IV ПК України зменшувати оподатковуваний дохід на суму амортизаційних нарахувань на вантажні автомобілі (основні засоби подвійного призначення), зареєстрованих на фізичну особу, але повністю використаних фізичною особою - підприємцем у господарській діяльності (за умови документального підтвердження повного використання), а також на суму витрат на утримання таких основних засобів. Тобто, Державна фіскальна служба України зверталась до Міністерства фінансів України за роз`ясненням змісту та ознак терміну "основні засоби подвійного призначення" . При цьому, отримавши у відповідь вищезгаданий лист, яким повідомлено про законодавчу невизначеність такого терміну, територіальний орган Державної фіскальної служби України при здійснені перевірки, ймовірно керуючись власними суб`єктивними переконаннями, все ж дійшов до висновку, що транспортні засоби, які позивач використовує у своїй підприємницькій діяльності, є основними засобами подвійного призначення.

Згідно з пп. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується на такому принципі, як презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Щодо висновків відповідача про заниження позивачем єдиного соціального внеску, суд зазначає таке.

Пунктом 2 ч.1 ст.7 Закону № 2464 визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

В даному випадку, позивачем нараховувався ЄСВ у розмірі 22% визначеної бази нарахування єдиного внеску.

Отже, єдиний внесок нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Як вбачається з акту перевірки, позивачем занижений ЄСВ на загальну суму 112309 грн. 81 коп. На підставі такого висновку відповідачем була винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.05.2019 №Ф-, якою позивачу нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 112309,81 грн., та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № , яким позивачу нараховано штрафні санкції у розмірі 16444 грн. 08 коп. Отже, підставою для прийняття вказаної вимоги та рішення, серед іншого, слугували твердження контролюючого органу про заниження позивачем чистого доходу за 2017-2018 рр. Враховуючи спростування судом правомірності збільшення відповідачем суми оподатковуваного доходу позивача за 2017-2018 рр., суд вважає неправомірним донарахування позивачеві суми єдиного соціального внеску на вказану суму доходу, що є підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваної вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій.

Оскільки саме з суми чистого оподатковуваного доходу здійснюється нарахування та сплата військового збору, то і висновки про заниження позивачем військового збору у сумі грн. також є безпідставними та незаконними.

Наказом ДПА України від 2 грудня 2005 р. N 540 затверджено Методичні вказівки щодо визначення стандартів якості контрольно-перевірочної роботи (чинні).

Метою визначення стандартів якості контрольно-перевірочної роботи є встановлення системи вимог, спрямованих на запровадження однорідної системи відображення в актах перевірок аспектів, пов`язаних з оцінкою виконання платниками податків зобов`язань зі сплати податків, а також інших вимог законодавства, перевірка яких знаходиться в компетенції податкової служби.

1. Будь-який висновок акта перевірки, який стосується оцінки повноти та своєчасності виконання платником своїх зобов`язань перед бюджетом, має ґрунтуватись на відповідних доказах, отриманих в ході перевірки.

2. Порядок доказування має бути визначено таким чином, щоб можна було встановити:

безпосередній зв`язок між показниками податкової декларації (розрахунку) та регістрами бухгалтерського обліку (первинними документами), які використовувались при проведенні перевірки;

осіб, чиї дії (або бездіяльність) призвели до порушень законодавства (якщо такі мали місце).

3. У випадку якщо перевіркою можливо визначити конкретний первинний документ або обліковий регістр, невикористання, використання або некоректне використання якого вплинуло на правильність визначення конкретних показників декларацій, акт перевірки має містити посилання на такий первинний документ або обліковий регістр.

4. У разі якщо перевірка свідчить про невірне визначення суб`єктом господарювання об`єктів оподаткування, але не має змоги встановити конкретні причини відхилення та визначити конкретні документи, що необґрунтовано вплинули (не вплинули) на розмір відповідних показників, в акті перевірки здійснюється посилання на норми законодавства, які регулюють загальний порядок обчислення конкретного податку.

5. Якщо застосовується п. 4 цього Стандарту, в акті перевірки має бути детально викладено розрахунки, на підставі яких визначено об`єкти оподаткування, та оцінку відхилень, обчислених таким чином об`єктів, від задекларованих підприємством. Такі розрахунки мають бути законодавчо обґрунтованими. У цьому випадку базою для перевірки виступають дані бухгалтерського обліку або дані первинних документів, які надано для перевірки (Стандарт 2. Доказовість ).

Суд звертає увагу відповідача, що в матеріалах перевірки відсутні будь-які дані про характер дослідження посадовими особами первинних документів позивача, як відсутнє й посилання в акті перевірки на конкретні документи, відсутність або наявність яких вплинула на корегування податкової звітності позивача.

Неприйнятним є також спосіб встановлення податковим органом правопорушення стосовно порушення позивачем свого обов`язку як податкового агента, без перевірки документів, адже у будь-якому випадку документальна перевірка вимагає дослідження документів, на підставі яких встановлюються податкові правопорушення. Порушення способу перевірки доводить неналежне виконання контрольної функції податковим органом та унеможливлює прийняття будь-яких рішень за наслідками не проведення перевірки. Документальний спосіб дослідження у будь-якому випадку передбачає документи, як предмет такого дослідження, висновок податкового органу про податкове правопорушення по факту відсутності документів можливій виключно у випадку їх ненадання податковому органу платником податку під час проведення належної перевірки.

Таким чином, суд вважає, що висновки акту перевірки у спірній частині не відповідають стандарту «Доказовість» Методичних вказівок щодо визначення стандартів якості контрольно-перевірочної роботи, як не відповідають вони і ознакам доказовості визначеним КАС України.

Слід звернути увагу, що самого лише відображення в тексті акту перевірки фраз «завищення витрат», «утримання основних засобів», «витрати подвійного призначення» та посилання на норми законодавства, недостатньо для того щоб зробити висновок про дійсну відповідність даних фраз та посилань фактичним обставинам перевірки.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно позивача, оскільки така інформація носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

В разі встановлення судом невідповідності частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення.

Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

В даному випадку суд не може ідентифікувати протиправні частини спірних податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимоги про сплату (боргу) недоїмки, а вони підлягають скасуванню.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України)

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Позивач належними доказами підтвердив правомірність своїх вимог.

В судовому засіданні 18 грудня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, 73026, м. Херсон, просп. Ушакова, 75) про визнання недійсним та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій, задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.05.2019 року № , від 27.05.2019 року № , вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.05.2019 року № Ф НОМЕР_2 , рішення від 27.05.2019 року № , прийняті Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2780 (дві тисячі сімсот вісімдесят) грн. 75 коп., шляхом безспірного списання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 20 грудня 2019 р.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 111030200