Справа № 480/4436/19
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

С У М С Ь К И Й О К Р У Ж Н И Й А Д М І Н І С Т Р А Т И В Н И Й С У Д
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 грудня 2019 р. Справа №480/4436/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді - Шаповала М.М., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання дій незаконними, визнання протиправними та скасування вимог,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Сумській області щодо нарахування позивачу єдиного соціального внеску;
- визнати протиправними та скасувати вимоги відповідача від 28.11.2018 № Ф-7493-54 на суму 15 647,58 грн, від 13.02.2019 № Ф-7493-54 на суму 18 104,76 грн, від 29.05.2019 № Ф-7493-54 на суму 20 858,94 грн, від 09.09.2019 № Ф-7493-54 на суму 23 613,12 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що контролюючим органом сформовано та направлено позивачу спірні вимоги. Позивач не погоджується із ними оскільки, він не повинен сплачувати єдиний внесок, у зв`язку з тим, що не є самозайнятою особою, в період за який йому нараховано ЄСВ перебував у трудових відносинах, отримував дохід тільки у вигляді заробітної плати, при цьому роботодавцем за позивача було сплачено ЄСВ.
Ухвалою суду від 04.11.2019 вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивачем усунено недоліки позовної заяви у встановлений строк.
Ухвалою суду від 25.11.2019 відкрито провадження у адміністративній справі й справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, в якій справу просив розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача до суду не з`явився, подав до суду відзив у якому проти позовних вимог заперечує, просить відмовити в їх задоволенні. Також зазначив, що позивач з 21.10.1996 по 14.06.2019 здійснював діяльність на загальній системі оподаткування. Згідно інформаційних баз даних Головного управління ДПС у Сумській області позивач перебував на обліку як фізична особа - підприємець з 05.01.2013 по 05.02.2015, як платник незалежної професійної діяльності з 05.02.2015 по теперішній час. У зв`язку з цим позивач є платником єдиного внеску відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності відповідно до вимог ст. 90 КАС України, суд визнає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус адвоката, що підтверджується копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 12.01.2015 (а.с. 38).
З копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 слідує, що з 01.06.2016 по 29.12.2017 позивач працював в ТОВ "Телекомпанія СТС" на посаді юрисконсульта (а.с. 30- 31); з 23.04.2018 по 12.06.2019 в АТ "Банк "Фінанси та кредит" на посаді начальника відділу супроводження судових проваджень управління претензійно-позовної роботи юридичного департаменту (а.с. 31); з 01.07.2019 по теперішній час працює в ТОВ "Транс Лайн Логістики" на посаді начальника юридичного відділу ( а.с. 32).
Згідно з реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного Фонду України з червня 2016 року по 2019 позивач отримує заробітну плату на яку нараховується та сплачується до бюджету єдиний внесок (а.с. 36-37).
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VІ).
Згідно з пунктом другим частини першої статті 1 Закону № 2464-VІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом третім частини першої статті 1 Закону № 2464-VІ визначено, що застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.
Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Згідно з пункту другого частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених, зокрема, у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Крім іншого, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.
Правові засади організації діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначається Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", статтею 1 якого визначено, що адвокатською діяльністю визнається незалежна професійна діяльність адвоката із здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Згідно зі статтею 13 вказаного Закону, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На підставі наведеного можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Суд визнає, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає ГУ ДПС, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Позивач, в період за який йому нараховано ЄСВ перебував у трудових відносинах, у цей період роботодавець сплачував за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що не заперечується ГУ ДПС та підтверджується індивідуальною відомістю Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1 (форма ОК-7).
Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально не встановлено.
Наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.
Оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесені оскаржувані вимоги, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.
Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.11.2019 по справі № 160/3114/19.
Враховуючи викладене вище, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 в частині скасування оскаржуваних вимог Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області про сплату боргу (недоїмки).
При цьому суд відмовляє в задоволенні вимог в частині визнання протиправними дій Головного управління ДПС у Сумській області щодо нарахування єдиного внеску.
Відповідно до п. 20.1.19 контролюючі органи, серед іншого, мають право стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.
Згідно з п. 2 ч. 2 зазначеної статті центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, відповідно до покладених на нього завдань забезпечує збір та ведення обліку надходжень від сплати єдиного внеску.
Відповідно до п. 1 розділу VІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.
Згідно з п. 2 Інструкції у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.
Таким чином адміністрування, обчислення несплачених сум єдиного внеску та подальше їх стягнення належить до повноважень контролюючих органів, наданих їм Податковим кодексом та Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Тобто позовні вимоги щодо визнання протиправними дій ГУ ДПС в Сумській області щодо нарахування єдиного внеску не підлягають задоволенню, оскільки таке нарахування здійснюється на виконання завдань та в межах повноважень, наданих законом.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, позивачу за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Сумській області підлягає відшкодуванню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 768,40 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання дій незаконними, визнання протиправними та скасування вимог задовольнити частково.
Скасувати вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області про сплату боргу (недоїмки):
- від 28.11.2018 № Ф-7493-54 на суму 15 647,58 грн,;
- від 13.02.2019 № Ф-7493-54 на суму 18 104,76 грн,;
- від 29.05.2019 № Ф-7493-54 на суму 20 858,94 грн,;
- від 09.09.2019 № Ф-7493-54 на суму 23 613,12 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал