Справа № 826/24201/15
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Кобаля М.І., Мельничука В.П., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання протиправним висновку, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 липня 2019 р. відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення та встановлено спосіб і порядок виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 лютого 2018 р. в частині стягнення з Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу шляхом стягнення суми у розмірі 157 165 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі Міністерство аграрної політики та продовольства України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати вказане судове рішення в частині встановлення порядку і способу виконання рішення від 14.02.2018 р.

Зокрема, скаржник зазначає, що судом не з`ясовано, чи працювала позивач у період вимушеного прогулу та який заробіток вона отримувала.

Апелянт звертає увагу на те, що у поданій заяві ОСОБА_1 просила про ухвалення додаткового судового рішення, а не про встановлення способу і порядку виконання рішення від 14.02.2018 р.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи у жовтні 2015 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати висновок Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві №3252/9/26-50-17-03-23 від 21 серпня 2015 р. про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», в частині невідповідності вартості майна, вказаного нею у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2014 рік, набутого за час перебування на посадах визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», доходам, отриманих із законних джерел;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України № 731-к від 28 вересня 2015 р. «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити її на посаді головного спеціаліста відділу використання та охорони земель сільськогосподарського призначення, удосконалення земельних відносин Департаменту землеробства та технічної політики в АПК з 28 вересня 2015 р.;

- стягнути з Міністерства аграрної політики та продовольства України середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.09.2015 р. до моменту винесення рішення у справі.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 лютого 2018 р. адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано висновок Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві №3252/9/26-50-17-03-23 від 21 серпня 2015 р. про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», в частині невідповідності вартості майна, вказаного ОСОБА_1 у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2014 рік, набутого за час перебування на посадах визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», доходам, отриманих із законних джерел. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України № 731-к від 28 вересня 2015 р. «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу використання та охорони земель сільськогосподарського призначення, удосконалення земельних відносин Департаменту землеробства та технічної політики в АПК Міністерства аграрної політики та продовольства України з 28 вересня 2015 р. Стягнуто з Міністерства аграрної політики та продовольства України середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2018 р. апеляційну скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 лютого 2018 р. - без змін.

12 грудня 2018 р. Окружним адміністративним судом м. Києва, за вказаним судовим рішенням, видано виконавчий в частині стягнення з Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

27 травня 2019 р. позивач звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення із зазначенням конкретного розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню на її користь.

Постановляючи ухвалу від 24.07.2019 р. Окружний адміністративний суд м. Києва дійшов висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового судового рішення.

Водночас, виходячи з того, що не зазначення конкретної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яку належить стягнути з Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь ОСОБА_1 , ускладнює виконання судового рішення, суд попередньої інстанції встановив спосіб і порядок виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 лютого 2018 р. в частині стягнення з Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу шляхом стягнення суми у розмірі 157 165 грн. 20 коп.

Відповідно до частини 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; судом не вирішено питання про судові витрати.

Наведений перелік підстав для ухвалення додаткового судового рішення є вичерпним.

У цій справі окружним адміністративним судом повністю задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , визначено спосіб виконання судового рішення та здійснено розподіл судових витрат.

Відтак, слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про відсутність підстав для ухвалення додаткового судового рішення.

Конституція України гарантує кожному право порушити в суді будь-який позов, який стосується його прав та обов`язків. Однак «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, не мало б сенсу без можливості виконання рішення суду. У зв`язку з цим Європейський суд з прав людини зазначає, що «право на суд» було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» (справа Деркач та Палек проти України).

Статтею 129-1 Конституції України закріплено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Таким чином, безсумнівним є те, що судове рішення має бути виконано.

Із матеріалів справи вбачається, що листом № 5-11-11/3776 від 28.02.2019 р. Державна казначейська служба України повідомила ОСОБА_1 про неможливість виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 лютого 2018 р. у зв`язку з тим, що у його резолютивній частині не зазначено суми стягнення.

Частиною 1 статті 378 КАС України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Враховуючи наведене, та з огляду конституційний принцип обов`язковості судових рішень, колегія суддів підтримує правову аргументацію суду попередньої інстанції щодо необхідності встановлення порядку та способу виконання рішення від 14.02.2018 р., оскільки в іншому разі воно буде виконано.

Помилковим є посилання скаржника на те, що при постановленні ухвали про встановлення порядку та способу виконання судового рішення судом не з`ясовано, чи працювала позивач у період вимушеного прогулу та який заробіток вона отримувала.

Той факт, що після звільнення позивач працевлаштувалась у ТОВ «Українсько-Венгерська насіннєва компанія», ТОВ «ВАЮР» та отримувала там зарплатню не має правового значення, оскільки законом не передбачено жодних підстав для зменшення розміру середнього заробітку за певних обставин.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Посилання Міністерства аграрної політики та продовольства України на пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» є помилковим, оскільки викладені в ньому роз`яснення були зроблені з урахуванням вимог закону, зокрема частини третьої статті 117 КЗпП України, яку виключено на підставі Закону України № 3248-IV від 20 грудня 2005 року.

Правову позицію щодо зазначеного питання Верховний Суд України висловив у постановах від 25 травня 2016 року та від 22 листопада 2017 р.

Суд апеляційної інстанції не приймає в якості доказу твердження скаржника про те, що його не було повідомлено про дату, час та місце судового засідання, оскільки в матеріалах справи міститься зворотнє повідомлення, яке свідчить про отримання 11.05.2019 р. Міністерством аграрної політики та продовольства України судової повістки.

Відповідно ж до частини 2 статті 378 КАС України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Так само, помилковим є і посилання скаржника на те, що ОСОБА_1 не просила про встановлення способу і порядку виконання рішення.

За змістом частини 1 статті 378 КАС України питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Враховуючи наведене, судова колегія не знаходить підстав для скасування ухвали суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Керуючись статтями 312, 315, 320, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 липня 2019 р. - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Постанова складена в повному обсязі 19 грудня 2019 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя М.І.Кобаль

суддя В.П.Мельничук