Справа № 813/4332/16
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

Іменем України

19 грудня 2019 року

Київ

справа №813/4332/16

адміністративне провадження №К/9901/40069/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуГалицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області
на постановуЛьвівського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року (суддя: Н.А. Кухар)
та ухвалуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2017 року (колегія у складі суддів: О.І. Довга, З.М. Матковська, І.І. Запотічний)
у справі№813/4332/16 (876/2421/17)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Зертранс»
доГалицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області
провизнання протиправними і скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Зертранс» (далі - ТОВ «Зертранс») звернулося до суду із адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати: податкове повідомлення-рішення (рішення) від 28 вересня 2016 року №1 (форма «Р»), яким визначено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток 3852177 грн.; податкове повідомлення-рішення від 28 вересня 2016 року №1 (форма «Р»), яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 5350246 грн., за податковим зобов`язанням у розмірі 4280197 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 1070049 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки, викладені в акті перевірки, є протиправними, оскільки реальність виконання господарських операцій зі спірними контрагентами підтверджується оформленими належним чином первинними документами. Окрім того, позивач відзначає, що платник податку не може нести відповідальності за несумлінне ставлення своїх контрагентів до виконання ними податкових зобов`язань чи неспроможності податкових органів якісно та своєчасно виконувати свої обов`язки по перевірках.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2017 року, позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Галицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 28 вересня 2016 року № та № .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, виходив з необґрунтованості висновків відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства, оскільки реальність господарських операцій, проведених позивачем з контрагентами ТзОВ «Коралсіті», ТОВ «РЗХ Лімітед», ТОВ «Шериф Комфорт», ТОВ «Нова Перспектива -2015», ТОВ «Омелюх груп», ТОВ «СТ Мідл», підтверджується первинними документами.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування обставин справи.

В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач посилається на те, що перевірка суб`єкта господарювання була проведена на виконання ухвали Солом`янського районного суду м. Києва «Про призначення позапланової документальної перевірки ТОВ «Зертранс» від 01 серпня 2016 року у справі №760/6919/16-к провадження № 1-кс/760/10651/16. ГСУ ФР ДФС України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000630 від 08 грудня 2015 року за попередньою правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 205, ч.3 ст. 209, ч.3 ст. 28, ч.3 ст. 212, ч.4 ст. 190, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 205 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Відповідач зазначає, що, позивачем не підтверджено факту отриманих експедиторських послуг від контрагентів, у зв`язку з відсутністю залізничних накладних на перевезення, які є основним підтверджуючим документом експедиторських послуг пов`язаних з перевезенням вантажів по лініях залізниць, не підтверджено використання їх у господарській діяльності підприємства, відсутнє підтвердження первинними документами факту надання цих послуг контрагентами.

У письмових запереченнях на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, в зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, які належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи.

Під час касаційного перегляду справи ліквідатором ТОВ «Зернотранс» Пачковським Р.В. подано клопотання від 24.03.2018 (вх. 05.09.2018), з проханням закрити провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з ліквідацією ТОВ «Зертранс». На підтвердження даної обставини додано Протокол №15/12-17 Загальних Зборів Учасників ТОВ «Зертранс» від 15 грудня 2017 року та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців юридична особа (дата запису про припинення юридичної особи 22 березня 2018 року №4003217).

Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Згідно ч. 1 ст. 354 цього Кодексу суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Якщо суд першої або апеляційної інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони в спірних правовідносинах, що не допускають правонаступництва, після ухвалення рішення не може бути підставою для застосування положення частини першої цієї статті.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, з таких підстав.

Судами встановлено, що відповідачем проведено позапланову документальну перевірку ТОВ «Зертранс» відповідно до п.п.78.1.11, 78.2 ПК України з питань дотримання вимог податкового законодавства України по взаємовідносинах з ТзОВ «Коралсіті», ТОВ «РЗХ Лімітед», ТОВ «Шериф Комфорт», ТОВ «Нова Перспектива -2015», ТОВ «Омелюх груп», ТОВ «СТ Мідл» за період з 01 січня 2014 року по 29 липня 2016 року, за результатами якої складено акт від 16 вересня 2016 року № 3079/13-04-14-01/36742650, яким зафіксовано порушення позивачем:

п. 44.1 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (далі - ПК України) ТОВ «Зертранс» завищено витрати на збут за 2015, що призвело до заниження фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (+, -) на загальну суму 21400985 грн. та заниження податку на прибуток на суму 3852177 грн.;

п.198.1, п.198.3, ст. 198 ПК України що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 4280197 грн.

На підставі виявлених порушень відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 28 вересня 2016 року:

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 5350246 грн., за податковим зобов`язанням у розмірі 4280197 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 1070049 грн.;

№ , яким визначено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток у розмірі 3852177 грн.

Судами також встановлено, що між позивачем та ТОВ «Нова Перспектива-2015», ТзОВ «Шериф Комфорт», ТзОВ «Коралсіті», ТзОВ «СТ Мідл», ТзОВ «РЗХ Лімітед», ТзОВ «Омелюх Груп» укладено договори, відповідно до яких контрагенти зобов`язалися за дорученням клієнта, за винагороду і за рахунок клієнта організувати виконання транспортно-експедиційних послуг, пов`язаних з перевезеннями вантажів вказаних клієнтом по лініях залізниць України, СНД і Західної Європи.

На підтвердження виконання умов даних договорів позивач надав суду: рахунок по № 631 за серпень 2013 року, акти наданих послуг про надання транспортно-експедиційних послуг, виписки по рахунку, податкові накладні. Крім, того, в якості доказів використання послуг транспортно-експедиційних послуг подано довідки до актів надання послуг, отриманих від контрагентів, щодо місцезнаходження вагонів, вантажу, шляху прямування.

Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

За змістом пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно ж з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Водночас наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкових вигод, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Суди, задовольняючи позовні вимоги прийшли до висновку про незаконність спірних податкових повідомлень-рішень з зв`язку з наявними необхідними та достатніми первинними документами.

Суд вважає такі висновки передчасними, оскільки ґрунтуються не на повно встановлених обставинах по справі.

Натомість поза увагою судів залишено доводи податкового органу про відсутність належних та допустимих доказів, в тому числі не надання транспортних накладних на підтвердження транспортно-експедиційних послуг. Суди врахували як первинний документ довідку про визначення вартості робіт, але при цьому за її змістом вбачається, що надавались інформаційні послуги про місцезнаходження вагонів, вантажу, шлях прямування, інші супутні послуги.

Окрім того, поза увагою судів залишено доводи податкового органу про неспроможність виконувати контрагентами зобов`язання по договорам в зв`язку з відсутність технічних та трудових ресурсів, наявністю пояснень осіб, які заперечували причетність до діяльності підприємства, відсутність відомостей про результати розгляду кримінальної справи, в межах якої проводилась перевірка відносно контрагентів позивача.

За таких обставин, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про протиправність донарахування контролюючим органом податкових зобов`язань з податку на додану вартість та податку на прибуток, який зроблений з посиланням на те, що реальність господарських операцій, проведених позивачем з контрагентами ТзОВ «Коралсіті», ТОВ «РЗХ Лімітед», ТОВ «Шериф Комфорт», ТОВ «Нова Перспектива-2015», ТОВ «Омелюх груп», ТОВ «СТ Мідл» підтверджується первинними документами, не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

В межах розгляду даної справи має місце неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що є підставами для скасування судових рішень та закриття провадження у справі у зв`язку із припиненням юридичної особи позивача, оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Керуючись статтями 238, 345, 349, 354, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Галицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2017 року скасувати.

Провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

........................

........................

...........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду