Справа № 280/4874/19
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року (о 09 год. 10 хв.)Справа № 280/4874/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач), в якому просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо встановлення обмеження пенсії позивачу максимальним розміром 15 640,00 грн., починаючи з 28 серпня 2019 року;

зобов`язати відповідача встановити та виплачувати позивачу пенсію в розмірі 20 825,83 грн. станом на 01 липня 2019 року без обмеження її максимальним розміром 15 640,00 грн., починаючи з дати звернення, а саме з 28 серпня 2019 року та доплатити не виплачену різницю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що пенсія позивачу призначена у 1992 році, а Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, то обмеження пенсії максимальним розміром, до пенсії позивача не застосовується. Таким чином, вважає, що дії відповідача щодо застосування обмеження максимальним розміром при визначенні розміру пенсії позивача порушують законне право, набуте до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», а тому дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку стажу роботи за період з 24.08.1977 по 19.06.1984 суперечить нормам чинного законодавства. Стосовно строку, з якого має бути перерахована пенсія, пояснює, що до відповідача з питання перерахунку пенсії без застосування обмеження максимальним розміром звернувся 28.08.2019, тож перерахунок має бути проведений саме з цієї дати.

Ухвалою судді від 15.10.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, призначене перше судове засідання на 12 листопада 2019 року. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, 30 жовтня 2019 року на адресу суду надіслав відзив на адміністративний позов (№45092), у якому вказує, що розмір пенсії позивача (з урахуванням надбавок, підвищень та ін.) станом на 01.07.2019 склав 20 825,83 грн. та, враховуючи норми до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір пенсії до виплати обмежений максимальним розміром та склав 15 640,00 грн. Наголошує, що норми законодавства щодо обмеження максимального розміру пенсії є чинними, неконституційними не визнані, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами. Щодо посилання позивача на протиправність дій відповідача у обмеженні пенсії відповідно до Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», оскільки пенсію йому призначено до набрання чинності вказаним законом, наголошує, що вказана норма стосується виплат пенсій, призначених до набрання чинності вказаним Законом, та розмір яких перевищував встановлений Законом її максимальний розмір. Виплата таких пенсій здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків до того моменту, коли встановлений максимальним розміром відповідної пенсії. Отже, вказана норма жодним чином не встановлює скасування обмеження максимального розміру пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, у тому числі і не скасовує обмеження розміру пенсії позивача, а лише визначає, що до моменту, коли розмір пенсії не відповідатиме встановленому максимальному розміру, виплату такої пенсії здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків, тобто вважає розмір пенсії незалежно від часу призначення пенсії підлягає обмеженню максимальним розміром пенсії, встановленим Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи». З урахуванням вищезазначеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Так, на підставі ч. 9 ст. 205 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 віднесений до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році).

Позивач перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Запорізькій області як отримувач з 14 січня 1991 року пенсії по інвалідності (ІІІ група інвалідності) відповідно до ст. 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (протокол №110 від 22.04.1992), а з 01 січня 2004 року і по теперішній час отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, яку обчислено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який також є інвалідом ІІ групи (розпорядження №14141 від 09.11.2004).

З 01 липня 2019 року проведено перерахунок пенсії позивача відповідно до ч. 2 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в тому числі і пенсії позивача, при якому йому обмежено пенсію максимальним розміром десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність (15 640,00 грн.).

28 серпня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив встановити та виплачувати позивачу, пенсію в розмірі 20 825,83 грн. станом на 01.07.2019, без обмеження її максимальним розміром 15 640,00 грн., починаючи з дати звернення, а саме з 28.08.2019 та доплатити не виплачену різницю.

Так, листом від 18.09.2019 № 2107/0-9 ГУ ПФУ в Запорізькій області повідомив, що позивач отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, обчислену із заробітної плати 24 664,36 грн. (середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки 4 404,35 грн. Ч 5,60000 індивідуальний коефіцієнт заробітку), визначеної за період роботи з 01.06.1986 по 30.06.1986 на підставі довідки про заробітну плату, з урахуванням страхового стажу 62 років 3 місяці 11 днів, у тому числі за Списком №1 13 років (коефіцієнт страхового стажу 0,62250). Вказано, що Законом України від 23.11.2018 №2629-VІІІ «Про Державний бюджет на 2019 рік» встановлено, що з 01.07.2019 розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищено до 1 564,00 грн., відповідно максимальний розмір пенсії з 01.07.2019 становить 15 640,00 грн., а тому розмір пенсії позивача, визначений у максимальному розмірі, складає 15 640,00 грн., як передбачено ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вважаючи, що відповідач неправомірно обмежив розмір його пенсії сумою у 15 640,00 грн., позивач звернувся із даним позовом до суду.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, які виникли між позивачем та відповідачем, регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VІ.

Частиною 1 ст. 58 Закону №1058-VІ повноваження щодо призначення та виплати пенсій покладено на Пенсійний фонд України.

Згідно з пунктом 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №40/26485, головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначено розд. VIII Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з ч. 1 ст. 49 вказаного Закону пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Після 1 січня 2015 року додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 4, не встановлюється.

Статтею 55 вказаного Закону визначені умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з п. 1 ст. 55 вказаного Закону учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які відпрацювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним у встановленому порядку (чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на три роки понад передбачений цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Крім того, за приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка регулює питання розміру пенсій за віком, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

(Стаття 2 втратила чинність в частині поширення її дії на Закон України «Про судоустрій і статус суддів» як така, що є неконституційною, на підставі рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013).

Пунктом 1 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону визначено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом (тобто, до 01 жовтня 2011 року).

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Тобто пільга щодо виплати пенсії без обмеження максимальним розміром надавалась лише до того часу, поки розмір пенсії, що виплачується, буде відповідати максимальному розміру пенсії.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2018 у справі №823/2517/18.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього Суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03 червня 2014 року у справі за заявою Великода проти України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Вирішення питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів віднесено до компетенції Конституційного Суду України (ст. 147 Конституції України).

Норми законодавства щодо обмеження максимального розміру пенсії такої категорії пенсіонерів як позивач неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому підлягають застосуванню на всій території України.

Застосовуючи щодо пенсії позивача такі положення законодавства суб`єкт владних повноважень діяв правомірно.

Вирішуючи спір судом враховані правові висновки, що викладені у постановах Верховного Суду від 03.042018 в справі №361/4922/17, від 11.12.2018 в справі № 155/162/17, які відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд вважає помилковим посилання позивача на абзац 1 п. 2 розділу ІІ Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», яким передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Статтею 21 Закону України від 23.12.2010 №2857-VI «Про Державний бюджет України на 2011 рік» передбачено, що у 2011 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1 жовтня - 784 гривні. Отже, згідно із Законом №3668-VI максимальний розмір пенсії з 01.10.2011 складав 7840 грн. і розмір пенсії позивача станом на 01.10.2011 вказаний розмір не перевищував.

Відтак, норми абз. 1 п. 2 розділу ІІ Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» на позивача не розповсюджуються.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відмовляючи у здійсненні перерахунку пенсії позивача з 01.07.2019, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

З огляду на наведене правові підстави для задоволення позову - відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності..

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак