Справа № 821/30/15-а
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 грудня 2019 року

Київ

справа №821/30/15-а

адміністративне провадження №К/9901/25534/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Херсонської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2016 (головуючий суддя Золотніков О.С., судді: Осіпов Ю.В., Скрипченко В.О.) у справі №821/30/15-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЦ Фабрика" до Державної податкової інспекції у місті Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "ТРЦ Фабрика" звернулося до адміністративного суду з позовом до ДПІ у м.Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 26.01.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2016 скасовано постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 26.01.2015, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Херсонська ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області звернулась із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2016 в частині задоволення апеляційної скарги позивача, постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 26.01.2015 залишити без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.11.2016 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2016 у справі №821/30/15-а.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII з Вищого адміністративного суду України до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду передано матеріали адміністративної справи №821/30/15-а згідно правил підпункту 4 частини першої Розділу VІІ Перехідних положень цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду від 16.12.2019 прийнято матеріали справи до провадження та призначено попередній розгляд справи на 17.12.2019.

В обґрунтування своїх вимог податковий орган посилається виключно на обставини, встановлені під час перевірки. Як вказав відповідач, ДПІ не погоджується з судовим рішенням, вважає, що останнє прийнято без повного дослідження всіх істотних обставин справи. При цьому, відповідачем не зазначено норм права, які на його думку, неправильно застосовані або порушені судом апеляційної інстанції.

Позивачем подані заперечення на касаційну скаргу, де ТОВ "ТРЦ Фабрика" вказує, що вважає касаційну скаргу необґрунтованою, доводи відповідача не відповідають дійсності та були спростовані у ході судового розгляду.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 КАС України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 21.07.2014 по 01.08.2014 посадовими особами відповідача проведено планову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 по 31.12.2013.

За результатами перевірки складено акт від 15.08.2014 №284/21-03-22-01/37541696, у якому, серед іншого, зазначено про порушення позивачем:

підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, пунктів 138.2, 138.4, підпунктів 138.10.2, 138.10.4, 138.10.6, 138.10.10 пункту 138.10 статті 138, підпунктів 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 144.1 статті 144, пункту 150.1 статті 150, пункту 3 підрозділу 4 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем занижено податок на прибуток на 865370грн. за 2013 рік;

пункту 44.1 статті 44, пункту 187.1 статті 187, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 та пунктів 201.4, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість на 33812грн..

На підставі акту перевірки відповідачем, серед іншого, прийнято податкові повідомлення-рішення від 05.09.2014:

№, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток за основним платежем 833441грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 208360грн. 25коп.;

№, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем - 33812грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 9036грн. 35коп.

За результатами адміністративного оскарження, рішенням ГУ ДФС у Херсонській області від 17.11.2014 №194/10/21-22-10-06-06 скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.09.2014 № в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на 30453грн. і штрафних санкцій на 7613грн. 25коп., а також податкове повідомлення-рішення від 05.09.2014 № у частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 29003грн. і штрафних санкцій на 7250грн. 75коп. У іншій частині вказані податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

На підставі рішення ГУ ДФС у Херсонській області від 17.11.2014 №94/10/21-22-10-06-06 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 02.12.2014:

№, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток за основним платежем 802988грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 200747грн.;

№, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем в 4809грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 1785грн. 60коп.

Не погодившись з прийнятими рішеннями, ТОВ "ТРЦ Фабрика" звернулося до суду з позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.12.2014 № та №, суд першої інстанції виходив з того, що названі податкові повідомлення-рішення прийняті за результатами адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень відповідача від 05.09.2014 № та № на підставі рішення ГУ ДФС у Херсонській області від 17.11.2014 №194/10/21-22-10-06-06. При цьому, у зв`язку з частковим скасуванням податкових повідомлень-рішень контролюючого органу від 05.09.2014 № та № ці податкові повідомлення-рішення з дня надходження до платника податків оскаржених по справі податкових повідомлень-рішень, які містять зменшені суми податкових зобов`язань, вважаються відкликаними, що спростовує доводи позивача щодо повторного прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень на підставі одного і того ж самого акту перевірки та за одні і ті ж самі порушення.

Апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції, ухвалив нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 02.12.2014 № в частині визначення ТОВ "ТРЦ Фабрика" грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 771839грн. за основним платежем та 192960грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 02.12.2014 №.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Оцінюючи правомірність податкового повідомлення-рішення відповідача від 02.12.2014 №, яким позивачу визначено грошове зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств, апеляційним судом встановлено наступне.

Згідно акта перевірки, рішення ГУ ДФС у Херсонській області та наданого стороною відповідача до суду апеляційної інстанції розрахунку грошового зобов`язання з податку на прибуток, позивачу визначено зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 99636грн. за основним платежем у зв`язку з заниженням підприємством доходу у вигляді умовно нарахованих процентів на суми неповернутої фінансової допомоги за 4 квартал 2012 року на суму 474459грн. 27коп.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно підпункту 135.5.4 пункту 135.5 цієї статті інші доходи включають, серед іншого, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді.

Підпунктом 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що безповоротною фінансовою допомогою є сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

На підставі наведених вище положень ПК України, платник податку, який отримав поворотну фінансову допомогу від особи, що є платником податку на прибуток підприємств та сплачує податок на загальних підставах і не має пільг із сплати цього податку, включає до складу доходів звітного періоду суму процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець такого звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги. При цьому якщо частину поворотної фінансової допомоги, що була отримана в попередньому періоді, було повернено в звітному (базовому) періоді, то нарахування умовних процентів повинно здійснюватись на суму тільки неповерненої частини такої фінансової допомоги на кінець цього звітного періоду, розрахованої за кожний день її фактичного використання.

З матеріалів справи слідує, що згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку 37.7 «Розрахунки з іншими дебіторами» значиться заборгованість позивача у вигляді поворотної фінансової допомоги перед ТОВ «Любава Сіті» за договором від 21.09.2012 №1225 відповідно по періодам: станом на 01.10.2012 - 53'370'000грн.; станом на 31.12.2012 - 35'338'000грн.

Судом з`ясовано, що сума неповернутої поворотної фінансової допомоги, на яку повинні нараховуватись умовні проценти, становить 35338000грн., водночас, контролюючим органом нараховані умовні відсотки на залишок суми поворотної фінансової допомоги на початок звітного періоду, тобто виходячи з суми 53'370'000грн., частину якої протягом 4 кварталу 2012 року було повернуто ТОВ «Любава Сіті». На спростування вказаних доводів податкового органу позивачем долучені до матеріалів справи всі первинні документи щодо здійснення нарахування умовних відсотків.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що визначення позивачу оскарженим податковим повідомленням-рішенням зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 99636грн. за основним платежем не є обґрунтованим.

Крім того, рішенням ГУ ДФС у Херсонській області та згідно розрахунку грошового зобов`язання з податку на прибуток позивачу визначено зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 248783грн. за основним платежем, за порушення пункту 141.1 статті 141 ПК України у зв`язку неправомірним включенням підприємством до складу фінансових витрат та до складу інших витрат суми нарахованих відсотків в розмірі 1205635грн. по отриманим позикам від нерезидентів по договорам від 05.05.2011 №0505 та від 05.12.2011 №0512 з Компанією «Neski Ventures Limited», які використані Товариством в операціях, що не пов`язані із здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до пункту 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника (пункт 86.10 статті 86 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, підставою прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 02.12.2014 № слугує акт перевірки від 15.08.2014 № 284/21-03-22-01/37541696.

На момент виникнення спірних правовідносин загальне поняття акта перевірки було наведено у пункті 3 Розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 №984, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 за №34/18772, згідно з яким акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

Згідно пунктам 4-6 названого Розділу Порядку акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

На підставі підпункту 5.2 пункту 5 Розділу ІІ Порядку у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків.

У висновку акта документальної перевірки зазначається опис виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, з посиланням на підпункти, пункти, статті законодавчих актів або загальний висновок щодо відсутності таких порушень (підпункт 6.1 пункту 6 Розділу ІІ Порядку).

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вказав, що всупереч наведеним нормам чинного податкового законодавства, як в описовій частині, так і у висновку акта перевірки від 15.08.2014 №284/21-03-22-01/37541696 не міститься посилання на порушення позивачем пункту 141.1 статті 141 ПК України з викладенням змісту порушення (неправомірне включення підприємством до складу фінансових витрат та до складу інших витрат суми нарахованих відсотків в розмірі 1205635грн. по отриманим позикам від нерезидентів по договорам з Компанією «Neski Ventures Limited».

Крім того, не міститься посилання на порушення позивачем пункту 141.1 статті 141 ПК України і в оскарженому податковому повідомленні-рішенні від 02.12.2014 №.

За таких обставин, суд касаційної інстанції погоджується з позицією апеляційного суду, що висновок контролюючого органу про порушення позивачем названих вище положень ПК України не ґрунтується на матеріалах перевірки, що свідчить про неправомірне визначення підприємству зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 248783грн. за основним платежем.

Також, за висновками контролюючого органу, що містяться в акті перевірки, рішенні ГУ ДФС у Херсонській області та розрахунку грошового зобов`язання з податку на прибуток, позивачем в порушення пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 та пункту 144.1 статті 144 ПК України по контрагенту/постачальнику ТОВ «Акмебуд» неправомірно включено до складу витрат, які враховуються при визначені об`єкта оподаткування, амортизацію у сумі 1356743грн. 94коп. На підставі названих висновків відповідачем визначено позивачу зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 267732грн.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (підпункт 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України).

Згідно пункту 138.2 статті 138 цього Кодексу витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

На підставі пункту 144.1 статті 144 ПК України амортизації підлягають витрати на придбання основних засобів, нематеріальних активів та довгострокових біологічних активів для використання в господарській діяльності; витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів, що перевищують 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів, що підлягають амортизації, на початок звітного року.

Наведені в акті перевірки твердження про неправомірність включення до складу витрат, які враховуються при визначені об`єкта оподаткування, амортизації за перевірений період у сумі 1356743грн. 94коп. за результатами господарських операцій з ТОВ «Акмебуд» відповідач обґрунтовує тим, що в порушення вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» акти готовності об`єкта до експлуатації не підписані субпідрядниками - ТОВ «БК «Будресурс-Інвест» та ТОВ «Уніка-Буд», які безпосередньо виконували будівельно-монтажні роботи, що, на думку контролюючого органу, свідчить про відсутність реальних господарських операцій між позивачем та ТОВ «Акмебуд» в частині робіт, що виконувались названими субпідрядниками.

Апеляційним судом констатовано, що всупереч висновкам відповідача, акт готовності об`єкта до експлуатації не є документом, що підтверджує правомірність формування суб`єктом господарювання витрат, які враховуються при визначені об`єкта оподаткування, а згідно Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є лише документом, на підставі якого здійснюється приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, виходячи із приписів вказаних норм закону, відсутність первинних документів, які підтверджують проведення господарських операцій (платіжні документи, видаткові та податкові накладні, акти виконаних робіт тощо) безспірно позбавляє платника податку права на включення сплачених (нарахованих) сум за такими операціями до валових витрат та до податкового кредиту.

При цьому, апеляційний суд зауважив, що на сторінках 6-9 акту перевірки відповідач підтверджує наявність у позивача первинних документів по господарським операціям з ТОВ «Акмебуд», і не висуває до них зауважень стосовно їх змісту та оформлення. Копії договорів та первинних документів по названим господарським операціям, досліджені посадовими особами контролюючого органу під час перевірки, надані позивачем до суду апеляційної інстанції.

Судом вказано, що на виконання умов договорів ТОВ «Акмебуд» виконало ремонтно-будівельні роботи, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в, довідками про вартість виконаних будівельних робіт, підсумковими відомостями ресурсів (витрати-по факту), податковими накладними та іншими документами. Розрахунки між сторонами проведено у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками, про що зазначено в акті перевірки.

Наявні в матеріалах справи первинні документи, в їх сукупності, свідчать про відсутність порушень з боку позивача вимог Податкового кодексу України при формуванні витрат, які враховуються при визначені об`єкта оподаткування, за господарськими операціями з ТОВ «Акмебуд».

При цьому, факт виконання названим контрагентом послуг по проведенню ремонтно-будівельних робіт в комплексі будівель та споруд, що розташований за адресою: м.Херсон, вул.Залаегерсег, буд. 18, підтверджується не лише зазначеними вище первинними документами, а і документами контролюючих органів, якими прийняті в експлуатацію ці будівлі, зокрема, сертифікатами Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області, якими засвідчено відповідність закінчених будівництвом об`єктів проектній документації та підтверджено готовність об`єктів до експлуатації.

У процесі розгляду справи, апеляційним судом також враховано, що згідно висновків контролюючого органу, що містяться Акті перевірки, зазначені вище порушення позивачем вимог податкового законодавства за господарськими операціями з ТОВ «Акмебуд» призвели також до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість, у зв`язку з чим за результатами перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.09.2014 № про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Вказане податкове повідомлення-рішення контролюючого органу оскаржено позивачем в судовому порядку. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 19.02.2015 у справі №821/132/15-а, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.04.2015, задоволено позовні вимоги ТОВ "ТРЦ Фабрика" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у м.Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області від 05.09.2014 №.

Таким чином, судовими рішеннями, що набрали законної сили, встановлено правомірність включення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість за господарськими операціями з ТОВ «Акмебуд», за якими оскарженим по даній справі податковим повідомленням-рішенням відповідача позивачу визначено зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств.

З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції не може не погодитись з висновком апеляційного суду про правомірність включення позивачем до складу витрат, які враховуються при визначені об`єкта оподаткування, амортизації за перевірений період у сумі 1356743грн. 94коп., що свідчить про неправомірне визначення позивачу контролюючим органом зобов`язання з податку на прибуток в сумі 267732грн. за основним платежем.

Окрім того, з акту перевірки, рішення ГУ ДФС у Херсонській області та наданого стороною відповідача до суду апеляційної інстанції розрахунку грошового зобов`язання з податку на прибуток слідує, що позивачу визначено зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 149987грн. за основним платежем у зв`язку з порушенням положень статтей 138, 139 ПК України, що призвело до завищення на 747486грн. 82коп. витрат за 1-4 квартали 2012 року і 2013 рік на суми витрат по організації та проведенню рекламних та святкових заходів, а також отриманню маркетингових послуг, які не підтверджені відповідними документами щодо зв`язку таких витрат з веденням власної господарської діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витратами є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно підпункту 138.10.3 «г» пункту 138.10 статті 138 цього Кодексу до складу інших витрат підприємства включаються витрати на збут, які складаються з витрат, пов`язаних з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема витрат на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів.

Підпунктом 14.1.108 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що маркетинговими послугами (маркетинг) є послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

Апеляційний суд вказав, що на спростування доводів контролюючого органу щодо відсутності зв`язку витрат Товариства по організації та проведенню рекламних та святкових заходів, а також отриманню маркетингових послуг з веденням власної господарської діяльності підприємства, позивачем до суду надані первинні документи, що стосуються операцій з придбання позивачем у вказаних контрагентів рекламних послуг та послуг з організації та проведення святкових заходів, а також маркетингових досліджень: договори, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) з додатками до них, податкові накладні стосовно ПП «ТРК «ВТВ плюс», ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Мєшков», ПП «АМ «Компані», ФОП ОСОБА_2 , ПП ОСОБА_3 , ПП «Юкон», ТОВ «Елвін», ПП ОСОБА_4 , ТОВ «Рекламна агенція «Кельт», ТОВ «Телерадіокомпанія «ЯТБ», ТОВ «Медіа Група Позитив», ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7

Факт оплати позивачем наданих вказаними контрагентами послуг у безготівковому порядку підтверджується долученими до справи виписками з банківського рахунку позивача та не заперечується відповідачем в акті перевірки.

Як зауважив суд, одним із основних видів діяльності позивача є надання в оренду приміщень. Для підвищення інтересу, попиту, приваблення покупців, відвідувачів та потенційних орендарів, позивачем укладалися договори на розміщення реклами, яка сприяє відвідувачам (громадянам) асоціювати окремі магазини торговельного центру з іміджем та назвою позивача, а також на проведення промо-акцій. Така реклама та промо-акції були націлені на залучення уваги, інтересу потенційних відвідувачів торговельно-розважального центру. На підтвердження ефективності проведення реклами та промо-акцій позивачем надано до матеріалів справи відповідний розрахунок, з якого вбачається збільшення відвідувачів (потенційних покупців), що, в свою чергу, призводить до збільшення доходу позивача у вигляді отриманої орендної плати. Викладене підтверджує необхідність отримання рекламних послуг та послуг з організації та проведення святкових заходів, що підтверджує їх безпосередній зв`язок з господарською діяльністю позивача та направленість на отримання доходу.

Апеляційний суд звернув увагу, що за результатами адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення відповідача від 02.12.2014 №, рішенням ГУ ДФС у Херсонській області частково задоволено скаргу позивача. Зміст рішення вказує, що ГУ ДФС у Херсонській області, визнано правомірним включення позивачем до витрат, які враховуються при визначені об`єкта оподаткування, витрат по значній кількості операцій з отриманих рекламних послуг від ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_3 .

Проте, названим контролюючим органом, за наявності аналогічних первинних документів, не визнано правомірність витрат позивача за аналогічними іншими господарськими операціями з цими ж контрагентами, що свідчить про відсутність послідовності у висновках відповідача.

Суд апеляційної інстанції також враховував, що згідно висновків відповідача, які містяться в Акті перевірки, зазначені вище порушення позивачем вимог податкового законодавства за господарськими операціями з придбання позивачем у названих вище контрагентів рекламних послуг та послуг з організації та проведення святкових заходів також призвели до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Разом з цим, судовими рішеннями у справі №821/132/15-а зазначеними вище, що набрали законної сили, встановлено правомірність включення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість за господарськими операціями з придбання вказаних послуг.

Враховуючи підтвердження витрат позивача по організації та проведенню рекламних і святкових заходів, а також отриманню маркетингових послуг належним чином оформленими первинними документами, безпосередній зв`язок цих витрат з господарською діяльністю підприємства, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правомірність віднесення позивачем вказаних витрат до витрат, які враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток приватних підприємств, відтак, висновок контролюючого органу про донарахування позивачу названого податку в розмірі 149987грн. за основним платежем не є обґрунтованим.

Крім іншого, апеляційний суд з`ясував, що як вбачається акта перевірки, рішення ГУ ДФС у Херсонській області та розрахунку грошового зобов`язання з податку на прибуток, позивачу визначено зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 36849грн. за основним платежем у зв`язку з порушенням положень статті 138 ПК України, що призвело до віднесення адміністративних витрат в сумі 193944грн., не пов`язаних з господарською діяльністю підприємства, до складу витрат, які враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток приватних підприємств.

Відповідно до підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 ПК України до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності.

На підставі матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що 10.07.2013 між позивачем (Замовник) та ТОВ «Сван Консалтинг» (Виконавець) укладено договір №61 на проведення незалежної оцінки майна - ТОВ «Фабрика» з офісними приміщеннями та земельних ділянок площею 16,4115 та 0,7762 га, що належать позивачу.

Судом вказано, що на виконання умов названого договору, ТОВ «Сван Консалтинг» надано позивачу послуги по складанню звітів про незалежну оцінку ТРЦ та земельних ділянок, а саме надано у визначеній договором кількості примірники документів про проведення оцінки, що підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг від 27.08.2013 на загальну суму 36000грн., у тому числі 6000грн. ПДВ, а також податковими накладними. Копії звітів про незалежну оцінку ТРЦ та земельних ділянок надано позивачем до матеріалів справи.

З оскаржуваного судового рішення вбачається, що у судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що надані ТОВ «Сван Консалтинг» послуги зі складання звітів пов`язані з господарською діяльністю підприємства, оскільки незалежна професійна оцінка майна є необхідним елементом при здійсненні більшості операцій з нерухомістю підприємства. Зокрема, ринкова вартість майна необхідна для укладання договорів страхування об`єкту нерухомості, за відсутності яких неможливе підписання договорів оренди приміщень торговельно-розважального центру.

Враховуючи підтвердження витрат позивача за договором з ТОВ «Сван Консалтинг» належним чином оформленими первинними документами, а також необхідність незалежної професійної оцінки майна при укладанні договорів страхування об`єкту нерухомості та договорів оренди приміщень торговельно-розважального центру, що свідчить про зв`язок отриманих послуг з господарською діяльністю позивача, апеляційний суд дійшов підтвердженого висновку про правомірність віднесення позивачем витрат в розмірі 30000грн. до витрат, які враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток приватних підприємств.

Також, апеляційним судом досліджено правомірність податкового повідомлення-рішення від 02.12.2014 №, яким позивачу визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість.

Суд вказав, що як вбачається перевірки, рішення ГУ ДФС у Херсонській області та наданого стороною відповідача до суду апеляційної інстанції розрахунку грошового зобов`язання з податку на додану вартість, позивачу визначено зобов`язання з названого податку у зв`язку з висновками про порушення положень статтей 44, 187, 198, 201 ПК України, що призвело до неправомірного включення до складу податкового кредиту сум податку, сплаченого у складі вартості товарів (послуг), за податковими накладними, виписаними ТОВ «Рекламна агенція «Кельт», ТОВ «Мєшков», ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 під час здійснення господарських операцій, не підтверджених належним чином оформленими первинними документами, а також за податковими накладними, виписаними ТОВ «Сван Консалтинг» під час здійснення господарських операцій, які не відносяться до господарської діяльності платника.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

На підставі пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

На підставі матеріалів справи судом встановлено, що податкове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 4809грн. за основним платежем визначено позивачу контролюючим органом у зв`язку зі зменшенням відповідачем підприємству суми витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, по господарським операціям з ТОВ «Рекламна агенція «Кельт», ТОВ «Мєшков», ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Сван Консалтинг».

Разом з тим, як вже зазначено вище, витрати по господарським операціям з названими контрагентами правомірно віднесені позивачем до складу витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, всі розрахунки позивача підтверджені податковими накладними, оформленими у відповідності до вимог чинного законодавства, відтак, формування позивачем податкового кредиту за цими операціями є правомірним.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 02.12.2014 №.

Суд касаційної інстанції з урахуванням вказаного, дійшов висновку, що контролюючим органом не наведено доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені належними документами, а також не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Частиною першою-другою статті 77 КАС України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, доводи касаційної скарги не підтверджують обставин неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи. Касаційний суд вважає, що апеляційний суд повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а також надав належну правову та обґрунтовану оцінку заявленим вимогам на підставі норм закону. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

У частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення суду апеляційної інстанції особами, які беруть участь у справі, не оскаржується, а тому відсутні підстави для надання правового аналізу відповідним доводам суду у рамках даного касаційного провадження.

За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Херсонської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду