Справа № 460/2344/19
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2019 року м. Рівне №460/2344/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Головатчик А.А. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: представник не прибув, відповідача: представник Ковалик Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доУправління Державної міграційної служби України в Рівнській області
визнання незаконним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області про визнання незаконним та скасування рішення від 02.09.2019 №р-234/6/5601-19/5601.3.1.1./6259-19, яким було відмовлено у розгляді заяви про встановлення належності до громадянства України, та зобов`язання повторно розглянути таку заяву позивача.

Ухвалою від 25.09.2019 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.10.2019.

Ухвалою від 15.10.2019 закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті на 29.10.2019.

15.10.2019 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області (а.с.38-46).

В судовому засіданні 29.10.2019 розгляд справи відкладено до 21.11.2019 для надання часу на ознайомлення представника позивача з відзивом та відповідними документами.

Представник позивача в судове засіданні 21.11.2019 не прибув, подав клопотання про розгляд справи без його участі.

В судовому засіданні 21.11.2019 проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Згідно з позовною заявою, вимоги ґрунтуються на тому, що позивач народився у м.Тбілісі у 1971 році, певний тривалий період проживав на території України та мав паспорт громадянина колишнього СРСР. Рішенням Рівненського міського суду від 10.05.2019 встановлено юридичний факт проживання позивача на території України станом на 24.08.1991 включно. У зв`язку з цим в серпні 2019 року позивач звернувся з заявою про встановлення належності до громадянства України на підставі пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України". Сторона позивача вважає рішення відповідача, яким на його думку, фактично відмовлено в оформленні набуття громадянства України, необґрунтованим та протиправним, а отже таким, що підлягає скасуванню.

Згідно з відзивом на позовну заяву та поясненнями представника в судовому засіданні, відповідач позов не визнає. На обґрунтування своїх заперечень зазначає, що на момент звернення позивача до УДМС з клопотанням про оформлення громадянства України документом, який посвідчував особу та визначав належність до громадянства певної країни був паспортний документ громадянина Російської Федерації, та документ про проживання на території України - довідка за зверненням за захистом в Україні (дійсна до 16.10.2019). Повідомлено, що будь-яка особа не може одночасно перебувати у двох статусах, у даному випадку як іноземець та як особа, що звернулася за захистом в Україні, а подані заяви до територіального підрозділу УДМС про визначення належності до громадянства України (для громадян колишнього СРСР) або набуття/прийняття до громадянства України (для іноземців чи осіб без громадянства) можливо лише за умови встановлення правового статусу позивача та перебування на законних підставах на території України. За таких обставин, сторона відповідача просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

22.03.2019 листом №5601.1853/58.1-19 УДМС України в Рівненській області повідомило, що за його обліками ОСОБА_1 не значиться. Законодавством на сьогодні не визначено орган, який зберігає дані про зареєстрованих (прописаних) осіб на момент проголошення незалежності України та набрання чинності Закону України "Про громадянство України", а тому для встановлення юридичного факту постійного проживання на території України позивач може звернутися до суду. Принагідно позивача повідомлено, що пункт 1 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" стосується визначення належності до громадянства України осіб, які мають паспорти колишнього СРСР (а.с.12).

В квітні 2019 року позивач звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту, і рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10.05.2019 у справі №569/6544/19, яке набрало законної сили 19.06.2019, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України станом на 24.08.1991 включно (а.с.13-16).

13.08.2019 ОСОБА_1 звернувся до УДМС України в Рівненській області із заявою про встановлення належності до громадянства України на підставі пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" (а.с.11).

Листом від 02.09.2019 №Р-234/6/5601-19/5601.3.1.1/6259-19 МВ УДМС України в Рівненській області зазначено, що згідно з пунктом 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 №215 визначено категорію осіб, стосовно яких встановлюється належність до громадянства України та перелік документів, що подаються для встановлення належності до громадянства України, одним з таких документів є паспорт громадянина колишнього СРСР. Зазначена норма стосується осіб, які перебували у громадянстві колишнього СРСР та за своєю правовою сутністю виключає можливість перебування особи у громадянстві інших держав. На момент звернення до Рівненського МВ УДМС України в Рівненській області єдиним документом, який посвідчує особу позивача та визначає належність до громадянства певної країни є паспортний документ громадянина Російської Федерації, та довідка за звернення за захистом в Україні (терміном дії до 16.10.2019), яка засвідчує законність перебування на території України на період, що розпочинається з моменту звернення його з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту, до остаточного визначення статусу чи залишення на території України. З огляду на це, повідомлено, що подати заяву до територіального підрозділу УДМС України в Рівненській області про визначення належності до громадянства України (для громадян колишнього СРСР) або набуття/прийняття громадянства України (для іноземців чи осіб без громадянства) можливо лише за умов проживання на території України на законних підставах, що визначені статтею 1 Закону України "Про громадянство України" (а.с.17-18).

Не погодившись з правомірністю прийнятого рішення, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина перша статті 25 Конституції України проголошує, що громадянин України не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових визначає Закон України "Про громадянство України"№2235-III від 18.01.2001.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про громадянство України" законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах, зокрема, єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про громадянство України" документами, що підтверджують громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

За приписами статті 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є, 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Відповідно до положень статті 8 Закону "Про громадянство України" особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України, а також від осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, та осіб без громадянства. Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Відповідно до п.1 Порядку подання заяв та інших документів для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

Згідно з пунктом 4 цього Порядку заяви та інші документи з питань громадянства подаються: особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні; особою, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем реєстрації особи; особою, яка постійно проживає за кордоном, - до дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи.

В силу вимог пункту 5 Порядку під час подання заяви та інших документів з питань громадянства пред`являється документ, що посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території України або про його постійне проживання за кордоном та подаються копії таких документів.

Відповідно до пункту 7 Порядку встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Оформлення належності до громадянства України стосується осіб, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та дітей таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття.

Перевірка належності до громадянства України стосується осіб, які перебувають за кордоном і в яких відсутні документи, що підтверджують громадянство України, або якщо виникла необхідність перевірки факту перебування таких осіб у громадянстві України.

В силу положень пункту 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до пункту 90 Порядку територіальний орган Державної міграційної служби України перевіряє відповідність оформлення документів щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, зазначені документи повертаються до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, до якого документи були подані заявником. Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у тижневий строк з дня повернення документів надсилає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, керівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою.

Якщо документи оформлені належним чином і підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України, керівник територіального органу Державної міграційної служби України або його заступник приймає рішення про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України, керівник територіального органу Державної міграційної служби України або його заступник приймає вмотивоване рішення про відмову в задоволенні клопотання про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України.

Рішення про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України або про відмову в задоволенні клопотання про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів надсилається до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, до якого документи були подані заявником.

Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України, до якого документи були подані заявником, не пізніш як у тижневий строк з дня надходження відповідного рішення повідомляє про нього заявника у письмовій формі. У разі прийняття рішення про відмову в задоволенні клопотання про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України заявникові у письмовій формі повідомляються причини відмови.

Як свідчить зміст заяви позивача, він звернувся до територіального органу УДМС України в Рівненській області з заявою про встановлення належності до громадянства України на підставі пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" (а.с.47).

Разом з заявою про встановлення належності до громадянства України позивач подав рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10.05.2019 у справі №569/6544/19, яким встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 включно.

Однак, судом встановлено та стороною позивача не заперечувалося, що паспорт ОСОБА_1 як громадянина колишнього СРСР у нього відсутній, за обліками УДМС України в Рівненській області ОСОБА_1 не значиться.

Більше того, позивач до заяви позивач подав паспорт громадянина Російської Федерації та документ про проживання на території України - довідку про звернення за захистом в Україні з терміном дії до 16.10.2019 (а.с.57-60). Тобто на момент звернення позивач перебував у двох правових статусах: як іноземець (на підставі паспорту громадянина Російської Федерації) та як особа, що звернулася за захистом в Україні (на підставі довідки про звернення за захистом в Україні). При цьому, суд наголошує, що прийняття для громадянства України іноземців та осіб без громадянства, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, визначений пунктом 45 Порядку та статтею 9 Закону України "Про громадянство України", має різний порядок та умови.

Поміж тим, позивач у своїй заяві просив встановити його належність до громадянства України на підставі пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" як громадянину колишнього СРСР, який на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживав на території України.

Водночас, окрім факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України мають бути також дотримані інші умови, визначені статтею 8 Закону України "Про громадянство України", зокрема, така особа має статус особи без громадянства. Якщо така особа має статус іноземця то їй слід, залежно від її статусу: або подати зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подати заяву про набуття громадянства України; або декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства; або декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Таким чином, суд вважає, що оскільки на момент звернення ОСОБА_1 до відповідача з заявою про встановлення належності до громадянства України, останній мав як статус іноземця, так і статус особи, яка звернулася за захистом в Україні, УДМС України в Рівненській області, повідомивши позивача листом від 02.09.2019 про можливість розгляду заяви лише за умови встановлення його правового статусу та перебування на законних підставах на території України, діяв на підставі, у межах та у спосіб, визначені законодавством.

Крім того, як свідчить довідка про звернення ОСОБА_1 за захистом в Україні №010041, термін її дії продовжений до 16.10.2019. Жодних відомостей про продовження дії вказаної довідки чи будь-яких доказів звернення в строк до зазначеної дати з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи остаточного визначення правового статусу та залишення на території України, позивачем та його представником не надано та до матеріалів справи не долучено.

За правилами частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні даного спору, з огляду на встановлені обставини, дійшов висновку, що дії відповідача вчиненні в порядку та у спосіб, що визначені чинним законодавством, в межах наданих йому повноважень, обґрунтовано і правомірно. В той час як порушення прав позивача, про захист яких він просив в судовому порядку, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

За наведеного, у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Правові підстави для застосування статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 (паспорт громадянина РФ № НОМЕР_1 , виданий 05.04.2012 ФМС 777537, АДРЕСА_1 ) в позові до Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області (Код , м.Рівне, вул.16-Липня, 6) про визнання незаконним та скасування рішення №р-234/6/5601-19/5601.3.1.1/6259-19 від 02.09.2019 про відмову в розгляді заяви про встановлення належності до громадянства України та про зобов`язання повторно розглянути заяву про встановлення належності до громадянства України, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 02 грудня 2019 року.

Суддя Друзенко Н.В.