Справа № 340/1738/19
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 340/1738/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 р. (суддя Жук Р.В., м. Кропивницький) у справі № 340/1738/19

за позовом ОСОБА_1

до Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

У липні 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність;

- зобов`язати відповідача затвердити позивачу проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність;

- застосувати судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача подати у місячний строк, з дня набрання законної сили, звіт про його виконання;

- стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 16269 грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 р. позов задоволено частково, а саме визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що позивач 10.04.2019 р. звернувся за отриманням дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації до Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області.

В місячний термін заява позивача не була розглянута, у зв`язку з чим проект був розроблений за принципом «мовчазної згоди».

Розроблений проект землеустрою був погоджений за принципом екстериторіальності експертом державної експертизи ГУ Держгеокадастру, про що складено висновок. На підставі погодженого проекту землеустрою в Державному земельному кадастрі було зареєстровано земельну ділянку та присвоєно кадастровий номер.

03.07.2019 року позивач звернувся до Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області із заявою про затвердження як учаснику АТО проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0000 га на території Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області.

У строк до 16.07.2019 відповідачем повинна була бути розглянута заява позивача від 03.07.2019 (в двотижневий термін), що узгоджується з положеннями ч.9 ст. 118 Земельного кодексу України.

Проте, тільки 23.07.2019 року Нечаївською сільською радою прийнято рішення про відмову у затвердженні як учаснику АТО проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0000 га на території Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області.

Рішення Начаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області від 23 липня 2019 року винесено поза межами двотижневого строку, визначеного ч.9 ст. 118 Земельного кодексу України, а, отже, доводи позивача щодо бездіяльності відповідача є обґрунтованими.

В рішенні Нечаївської сільської ради від 23.07.2019 відсутні відомості щодо розгляду яких саме заяв йдеться мова, адже позивач неодноразово звертався до Нечаївської сільської ради. Крім цього, в порушення вимог частини 5 статті 16 ЗУ Про державний земельний кадастр, в рішенні не зазначено кадастровий номер, що є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Вказане рішення сесії Нечаївської сільської ради Компаніївського району не було надіслано на адресу позивача або ж представника, не було оприлюднено та взагалі жодним чином не було доведено до відома позивача.

Докази направлення або ж оприлюднення рішення сесії відповідачем до суду не надано та в матеріалах справи відсутні. Не було можливості у позивача також ознайомитись з даним рішенням сесії і під час судового провадження, так як рішення сесії не направлялось позивачу разом з відзивом, що не було перевірено судом та не було взято до уваги.

Адвокатські запити представника позивача (що направлялись до подачі позову) Нечаївська сільська рада проігнорувала та не надавала жодної інформації щодо розгляду заяви позивача від 03.07.2019 року та категорично відмовилась повернути проект землеустрою позивачу.

Зазначає, що після розроблення проекту землеустрою на підставі отриманого громадянином від відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або за принципом мовчазної згоди такий проект підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який за результатом дослідження обов`язкових до подання документів, передбачених ст.50 Закону України «Про землеустрій», надає вмотивований висновок про його погодження або про відмову в такому погодженні.

Погоджений проект землеустрою подається громадянином до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, і такий орган у двотижневий строк зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Відповідно до положень Земельного кодексу України єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, після його погодження в порядку ст.186-1 Земельного кодексу України, норми ст.118 Земельного кодексу України не містять.

При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту. У спірному випадку, з огляду на дотримання позивачем всіх вимог законодавства, що передують затвердженню проектів землеустрою, в тому числі після погодження, звернувся до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельною ділянкою у власність. Проте, позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Зазначає, що ні позивач, ні представник позивача не оскаржували рішення про відмову в наданні дозволу, адже воно було прийнято поза межами місячного строку та немає жодного юридичного значення, та не є предметом розгляду даної справи. Позивач взагалі не оскаржував жодних рішень Нечаївської сільської ради.

Представник позивача правомірно звернувся з вимогою про зобов`язання затвердження проекту землеустрою, адже ОСОБА_1 дотримано процедуру безоплатної приватизації земельної ділянки, про що свідчить висновок експерта про погодження проекту землеустрою та витяг з Державного земельного кадастру про реєстрацію земельної ділянки.

Виходячи з встановлених вище обставин, на думку позивача, відповідач відмовив позивачу у затвердженні проектів землеустрою з підстав, які не передбачені законодавством, що є беззаперечною підставою для зобов`язання Нечаївської сільської ради затвердити проект землеустрою учаснику АТО.

Судом також не було враховано положення частини 4 статті 245 КАС України.

Разом з тим у спірному випадку за поданою позивачем заявою про затвердження проекту землеустрою відповідач не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що додатки до позову не були засвідчені належним чином, а тому не мають жодного доказового значення та не можуть бути враховані судом.

Позивачу не надавався дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області. Вказане підтверджується рішенням Кіровоградського окружного, адміністративного суду № 340/1281/19 від 02.07.2019 року.

При цьому у вимозі щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність було відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили.

Таким чином, в даному випадку відсутній принцип «мовчазної згоди».

Відсутність наявності «мовчазної згоди» підтверджується фактом подання вказаного позову до суду та безпосередньо судовим рішенням по справі, яким було тільки зобов`язано розглянути заяву та прийняти відповідне рішення.

До отримання ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі -23.07.2019 р. відбулась сесія Нечаївської сільської ради Компанїївського району Кіровоградської області. На вказаній сесії було прийнято рішення, яким було відмовлено у задоволенні заяви позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га. пасовища, на території Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області

Доказів на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу ні позивачем, ні його представником суду не надано.

Просить суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 03.07.2019 року представник позивача ОСОБА_2 І.А. звернулась до відповідача із заявою, в якій просила затвердити ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею до 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області (а.с.14).

До заяви також було додано: проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки; витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку; копія довіреності (а.с.9-13).

Заява зареєстрована 03.07.2019 за вх.№184.

Представником позивача у позові зазначено, що на час звернення до суду відповідь на вказану заяву не було надано.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача, оскільки:

- представником відповідача надано копію рішення двадцять шостої сесії сільської ради сьомого скликання Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області від 23.07.2019 року № 315 Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність ОСОБА_1 , яким відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 про надання дозволу;

- з відповідною заявою про затвердження проекту щодо відведення земельної ділянки у власність представник позивача звернувся 03.07.2019 року, проте, розглянуто питання про затвердження проекту лише 23.07.2019 року, тобто з пропуском двотижневого строку, встановленого ч. 9 ст. 118 ЗК України. Відповідачем до суду не надано доказів поважності пропуску зазначеного строку;

- надання дозволу на розроблення проекту землеустрою повинно передувати затвердженню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність;

- позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, проте, позивач зазначене рішення оскаржив, заяви про зміну підстав та предмету позову до суду не надано, а тому суд зазначив, що позивач передчасно звернувся до суду з позовною вимогою, в якій просить зобов`язати Нечаївську сільську раду Компаніївського району Кіровоградської області затвердити Терещенку Роману Леонідовичу проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність;

- судом задоволено позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області щодо розгляду заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Зазначене рішення не потребує виконання відповідачем шляхом вчинення будь-яких дій, а тому у встановленні судового контролю належить відмовити;

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04, п. 269);

- доказів на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу ні позивачем, ні його представником суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до змісту апеляційної скарги доводи позивача стосуються лише висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача затвердити позивачу проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Висновки та встановленні судом обставини щодо відмови у задоволенні вимог позивача про встановлення судового контролю та щодо стягнення витрат на правову допомогу позивач не спростовує.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає перегляду лише в частині позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача затвердити позивачу проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні зазначеної частини позовних вимог у зв`язку з наступним.

Згідно з ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільська, селищна, міська рада питання регулювання земельних відносин повинна вирішувати виключно на пленарних засіданнях і відповідно до закону.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Повноваження сільської, селищної, міської ради у галузі земельних відносин передбачені, зокрема, ст.ст.12, 122 Земельного кодексу України.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ст. 122 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Так, ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Частиною 8 ст.118 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.186-1 цього Кодексу.

Відповідно до частин 9, 10 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2018 року справа №806/862/17 зазначив, що «системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду».

Отже, відповідно до норм Земельного кодексу України передумовою для прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність є отримання дозволу для розробки проекту землеустрою та його погодження у встановленому ст.186-1 Земельного кодексу України порядку.

Водночас відповідно до абз. 3 ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України особа може замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу - за принципом "мовчазної згоди".

Так, відповідно до цього абзацу у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, принцип "мовчазної згоди" може бути застосований за наявності таких умов:

1) у місячний строк з дня реєстрації клопотання суб`єктом владних повноважень не було прийнято рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні;

2) у місячний строк з дня закінчення місячного строку з дня реєстрації клопотання заявником замовлено розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та повідомлення суб`єкта владних повноважень про це шляхом направлення письмового повідомлення з доданим до нього договором на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином лише за наявності вказаних умов, погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без попереднього отримання дозволу на розробку цього проекту має бути прийнятий відповідним суб`єктом владних повноважень для прийняття рішення щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується відповідачем, що відповідач не розглянув клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою у місячний термін.

Проте, доводів та доказів щодо виконання інших умов, необхідних для застосування позивачем принципу "мовчазної згоди", позивач суду не надав.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що рішенням відповідача від 23.07.2019 року №315 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та затвердженні проекту землеустрою.

Відповідач не заперечує, що мотивованої відповіді на заяву позивача, зареєстрованої 03.07.2019 за вх.№184, позивачу не було надано.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення .

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку (постанова Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №825/602/17).

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Отже, втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішення за клопотанням заявника замість суб`єкта владних повноважень.

В даному випадку, затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність належить до виключних повноважень відповідача, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача в цій частині позову не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В п. 23 рішення від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (Заява N63566/00) Європейський суд з прав людини нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів вважає, що інші аргументи, наведені в апеляційній скарзі відповідача, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 р. у справі № 340/1738/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко