Справа № 620/3386/19
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2019-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/3386/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Тихоненко О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (надалі також - ГУПФ України в Чернігівській області, відповідач), в якому просить зобов`язати відповідача перевести позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 90 % заробітної плати батька позивача - ОСОБА_2 , відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що його батько - ОСОБА_2 , на утриманні якого знаходилися дружина (мати позивача - ОСОБА_3 ) та сам позивач, одержував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Позивач вказує, що після смерті батька в нього з`явилося право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 90 % заробітної плати батька, відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», оскільки сам позивач наразі одержує пенсію у зв`язку з інвалідністю відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», а його мати - у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що його мати також має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу».

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

29.11.2019 ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву, відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Заявами по суті є позов та відзив.

Представник ГУПФ України в Чернігівській області в установлений судом строк подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, оскільки останній, як вказує відповідач, не має права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 90 % заробітної плати батька, відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», оскільки батько позивача - ОСОБА_2 одержував пенсію за віком саме згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю третьої групи з дитинства та отримує пенсію у зв`язку з інвалідністю відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» (а.с.8).

Батько позивача - ОСОБА_2 , на утриманні якого знаходилися дружина (мати позивача - ОСОБА_3 ) та сам позивач, одержував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Згідно свідоцтва серії НОМЕР_1 від 23.05.2019 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (а. с. 10).

Як слідує з матеріалів справи позивач 31.10.2019 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 90 % заробітної плати батька, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 11.11.2019 № 343/03-08 у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено (а. с. 11-12).

Вважаючи відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Частиною 5 статті 21 Закону України від 07.06.2001 № 2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування» (в редакції чинній станом на 20.05.2011) пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Розділом ХІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-VІІІ «Про державну службу» передбачено, що право на пенсію відповідно до раніше діючого законодавства про державну службу мають особи, які станом на 01.05.2016 мають не менше 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

У разі смерті такої особи в період одержання пенсії у порядку, передбаченому Законом України «Про державну службу», непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 70 відсотків заробітку годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї та 90 відсотків - на двох і більше членів сім`ї за наявності у годувальника стажу служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років (ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу»).

Стаж державної служби батька позивача складає 3 роки 11 місяців 29 днів та стаж служби в органах місцевого самоврядування - 25 років 8 місяців 3 дні.

Варто зазначити, що у відзиві на позовну заяву ГУПФ України в Чернігівській області вказує, що позивач не має права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 90 % заробітної плати батька, відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», оскільки батько позивача - ОСОБА_2 одержував пенсію за віком саме згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Однак, як слідує з матеріалів справи, в листі ГУПФ України в Чернігівській області від 11.11.2019 № 343/03-08, яким відмовлено ОСОБА_1 у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», безпосередньо вказано, що батько позивача - ОСОБА_2 одержував пенсію за віком згідно із Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» з 20.05.2011.

Враховуючи вищевикладене, суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності своїх дій, у той час як позивач навів достатньо обставин на підтвердження своїх вимог, а відтак позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь позивача необхідно стягнути здійснені ним документально підтверджені судові витрати в сумі 768 грн 40 коп.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області задовольнити повністю.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 90 % заробітної плати батька ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, .

Повне судове рішення складено 20.12.2019.

Суддя О.М. Тихоненко