Справа № 500/1840/19
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Мандзій О.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/10759/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Макарика В.Я., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання: Бедрій Х.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року у справі № 500/1840/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

02.08.2019р. позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання перевести на пенсію відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» та провести нарахування (перерахунок) виплату пенсії з 07.03.2019р. виходячи із розміру заробітної плати, зазначеної у довідках про складові заробітної плати Головного управління ДФС у Тернопільській області від 24.01.2019р. за № 38/10/19-00-05-33 та № 39/10/19-00-05-33.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.09.2019р. позов задоволено. Суд визнав протиправною відмову Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про державну службу», оформлену листом від 07.03.2019р. №3707/04.

Крім того, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.11.1992р. по 07.07.2013р. та з 01.01.2014р. по 02.12.2014р. до стажу державної служби та перевести його на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу», з 24.01.2019р.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.09.2019р. скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в період з 11.11.1990р. по 02.12.2014р. безперервно працював на різних посадах в органах державної податкової служби: у Державній податковій інспекції МФ УРСР по Тернопільській області, Державній податковій інспекції по Тернопільській області, Державній податковій адміністрації в Тернопільській області, Державній податковій службі у Тернопільській області, Головному управління Міндоходів у Тернопільській області, Головному управлінні Державної фіскальної служби у Тернопільській області.

Присягу державного службовця ОСОБА_1 прийняв 13.01.1995р.

За період роботи в органах податкової служби позивачу присвоєно 01.11.1992р. персональне звання радник податкової служби ІІІ рангу, 15.11.1994р. спеціальне звання радник податкової служби ІІ рангу та 08.07.2013р. 12 ранг державного службовця, що підтверджено записами в трудовій книжці позивача.

Як видно із трудової книжки позивача, 01.11.1992 р. йому присвоєно персональне звання радник податкової служби III рангу.

З 10.12.2014р. ОСОБА_1 призначено пенсію за віком.

24.01.2019р. позивач звернувся до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із письмовою заявою про переведення його з одного виду пенсії на інший, а саме на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Проте, пенсійний орган листом від 07.03.2019р. № 3707/04 відмовив заявнику у переведенні його на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та не зараховував до стажу державної служби, що дає право на отримання пенсії державного службовця період роботи позивача в органах державної податкової служби Тернопільської області 11.11.1990р. по 07.07.2013р. та з 01.01.2014р. по 02.12.2014р., оскільки періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєнні персональні чи спеціальні звання не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, визначених ст.25 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993р. До зарахування до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців підлягає період з 08.07.2013р. по 31.12.2013р. Стаж державної служби становить 5 місяців 24 дні.

Спірні відносини врегульовані нормами Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889), Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII (далі - Закон №3723), Податкового кодексу України (далі -ПК України) в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, відповідно до ст.1 Закону № 3723 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

ч.2 ст.9 Закону № 3723 передбачено, що регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Таким чином, правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами. При цьому Закон № 3723-ХІІ застосовується до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальними законами.

Зокрема, спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 року № 509-ХІІ «Про державну податкову службу», а з 12.08.2012р. Податковий кодекс України.

Відповідно до п.342.4 ст.342 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

З 01.05.2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців згідно ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII.

п.2 розділу Розділ XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

п.10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Державні службовці, які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015р. N 889-VIII займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 цього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до цієї статті у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015р. №889-VIIIмають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 цього Закону та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до цієї статті у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (п.12 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення»).

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про державну службу» на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

п.17 ч.3 ст.3 Закону України «Про державну службу» № 889-VІІІ визначено коло осіб, на яких дія цього Закону не розповсюджується, а саме: осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено Законом.

Приписами ст.5 Закону № 889-VІІІвизначено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах державної податкової служби.

Згідно з п.343.1ст.343 Податкового кодексу України посадовим особам контролюючих органів присвоюється, зокрема, таке спеціальне звання: радник податкової та митної справи I рангу.

Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України (п.343.2 с.343ПК України).

Спеціальні звання посадовим особам присвоюються довічно. Позбавлення спеціальних звань здійснюється виключно за вироком суду у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України(п.343.3ст.343 ПК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 №839 «Про спеціальні звання посадових осіб органів доходів і зборів» затверджені: Положення про спеціальні звання посадових осіб органів доходів і зборів (далі - Положення №839) та Порядок присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів (далі - Порядок №839).

За приписами п.4 Порядку №839, до строку перебування у спеціальному званні зараховується період роботи в органах доходів і зборів у спеціальному званні (ранзі державного службовця), а також строк перебування у спеціальному званні (ранзі державного службовця) посадових осіб державної податкової та державної митної служби, крім посадових осіб, яким у період роботи в органах доходів і зборів спеціальне звання було присвоєно достроково.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла до висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що пенсійний орган діяв не у спосіб що визначені законами та Конституцією України. Оскільки, ОСОБА_1 має право на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», а тому період роботи з 01.11.1992 р.- 07.07.2013 р., з 01.01.2014 р.-02.12.2014 р. позивача в органах державної податкової служби підлягає зараховуванню до стажу державної служби. Тобто, в сукупності стаж державної служби ОСОБА_1 , який досяг віку 62 роки, становить більше 20 років, необхідних для переведення його на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Висновки апеляційного суду узгоджуються з правовою позицією яка викладена в постанові Верховного Суду від 19.06.2018р. у справі № 465/7218/16а.

Інші доводи які викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновки колегії суддів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року у справі № 500/1840/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя В.Я. Макарик

Суддя З.М. Матковська

Постанова складена в повному обсязі 16.12.2019р.

У зв`язку із перебуванням судді Макарика В.Я. на листку тимчасової непрацездатності в період з 09.12.2019р. по 20.12.2019р. включно, постанова в Єдиний державний реєстр судових рішень надіслана 21.12.2019р.