Справа № 200/9297/19-а
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2019-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2019 р. Справа№200/9297/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Череповський Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина № 9937) Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності, стягнення суми індексації грошового забезпечення за період вересень 2015 року травень 2019 року, суми одноразової грошової допомоги при прийнятті на військову службу за призовом під час мобілізації, суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини № НОМЕР_1 (далі- відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період вересень 2015 травень 2019 року, одноразової грошової допомоги при прийнятті на військову службу за призовом під час мобілізації, стягнення суми індексації грошового забезпечення за період вересень 2015 травень 2019 року у розмірі 116 684,35 грн., стягнення суми одноразової грошової допомоги при прийнятті на військову службу за призовом під час мобілізації у розмірі 9 744,00 грн., стягнення суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 16083,60 грн., та у зв`язку з порушенням строків виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 4 940,21 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у червні 2019 року позивачем направлено відповідачу заяву з проханням надати довідку-розрахунок сум індексації грошового забезпечення за період з серпня 2015 року по день звільнення з військової служби. Відповідачем видано довідку від 18 червня 2019 року про те, що за період проходження військової служби з серпня 2015 року по листопад 2018 року індексація грошового забезпечення позивача не нараховувалася і не виплачувалася у зв`язку із відсутністю фінансових ресурсів. Нарахування та виплата індексації проводилась відповідачем з грудня 2018 року по травень 2019 року у значно менших розмірах, які не відповідають вимогам чинного законодавства. Разом з тим, позивачу також не була виплачена сума одноразової грошової допомоги при прийнятті на військову службу за призовом під час мобілізації в розмірі восьми мінімальних заробітних плат.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року у зв`язку із не усуненням виявлених судом недоліків позовну заяву повернуто заявнику.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року скасовано, а справу скеровано до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року позовну заяву залишено без руху.

На виконання ухвали суду позивачем усунуто виявлені недоліки позовної заяви.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 12 листопад 2019 року о 10:00.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року відкладено розгляд справи на 20 грудня 2019 року о 10:00.

До суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач із позовними вимогами не погодився, зазначивши, що виплата індексації грошового забезпечення не проводилась, оскільки до фонду грошового забезпечення військовослужбовців не закладалась і відповідно не здійснювалось фінансування такої виплати. Зобов`язання виплатити грошову компенсацію при відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності відповідних статей кошторису, не може бути виконано. Щодо розміру індексації грошового забезпечення зазначив, що базовим місяцем для проведення індексації є місяць прийняття на військову службу позивачу у серпні 2015 року. Зміни до Порядку щодо встановлення базового місяця для обчислення індексації для новоприйнятих працівників (військовослужбовців) в місяці підвищення посадових окладів (тарифних ставок) за посадою, затверджені Урядом у грудні 2015 року. Також сума одноразової грошової допомоги виплачена позивачу у квітні 2016 року в розмірі 11024,00 грн. Крім того, вказує на те, що не виплата індексації грошових доходів населення позивачу виникла не з вини відповідача, тому відсутні підстави для компенсації втрати частини доходу.

12 грудня 2019 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що розрахунок відповідача сум індексації не відповідає нормам діючого законодавства. Крім того, позивачу виплачена одноразова матеріальна допомога в квітні 2016 року, однак під час призову по мобілізації в серпні 2015 року одноразова грошова допомога позивачу не виплачувалась.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

2 грудня 2019 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відео конференції. Однак вказане клопотання не було розглянуте у зв`язку із щорічною відпусткою головуючого судді по справі.

Крім того, 2 грудня 2019 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, яке мотивоване тим, що в провадженні Першого апеляційного адміністративного суду знаходиться аналогічна справа №200/10509/19-а. Суд вважає заявлене клопотання необґрунтованим, оскільки постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року у справі №200/10509/19-а залишено без змін ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року, якою позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення суми індексації грошового забезпечення за період вересень 2015 року травень 2019 року, суми одноразової грошової допомоги при прийнятті на військову службу за призовом під час мобілізації, суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати залишено без розгляду з тих самих підстав.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17 серпня 2015 року, ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації і направлений у військову частину НОМЕР_1 .

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення від 23 листопада 2015 серії НОМЕР_2 .

З наказу начальника 1 прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 31 травня 2019 року №260-ОС вбачається, що з ОСОБА_1 припинено (розірвано) контракт, звільнено з військової служби в запас за підпунктом г (наявність у військовослужбовця трьох або більше дітей віком до 18 років) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та знято з усіх видів забезпечення.

Відповідно до довідки Донецького прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби від 18 червня 2019 року №139 ОСОБА_1 сума нарахованої та сплаченої індексації становить: за грудень 2018 року 71,08 грн., за січень 2019 року 71,08 грн., за лютий 2019 року 71,08 грн., за березень 2019 року 134,47 грн., за квітень 2019 року 134,47 грн.

За період проходження військової служби у Донецькому прикордонному загоні з серпня 2015 року по листопад 2018 року індексація не нараховувалась та не виплачувалась.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.

Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з ст. 4 Закону №1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Згідно з ч.2 ст. 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно з ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1078).

Відповідно до п. 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до п. 6 Порядку №1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік .

В контексті наведеного суд дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

З аналізу наведених вище нормативно-правових актів, вбачається що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд також зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення. Згідно з п. 4 цього Порядку, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до абз. 8 п. 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства. Між тим, індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

В даному випадку, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем не була нарахована та не виплачувалася індексація грошового забезпечення за період з серпня 2015 року по листопад 2018 року, а правомірність своїх дій відповідач обґрунтовує тим, що кошторисні видатки Державної прикордонної служби України на 2016, 2017 та з січня по листопад 2018 року не передбачали здійснення видатків на виплату індексації грошових доходів військовослужбовців.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що не може визнаватися правомірною відмова відповідача у виплаті спірних сум індексації з підстав відсутності достатнього фінансування Державної прикордонної служби України загалом та Донецького прикордонного загону зокрема.

Що стосується посилань відповідача на відсутність фінансових ресурсів для виплати індексації грошового забезпечення, то суд враховує, що Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Кечко проти України" зауважував: реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Суд зазначає, що відсутність у відповідача належного фінансового забезпечення у спірний період, в тому числі для покриття витрат з індексації грошового забезпечення військовослужбовців, не може впливати на наявність або відсутність у позивача права на отримання такої індексації, оскільки відповідне право гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком роботодавця.

З огляду на викладене, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у відповідача обов`язку, щодо нарахування індексації грошового забезпечення позивачу.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Суд також враховує рішення Конституційного суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013, в якому зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини 6 статті 95 Кодексу законів про працю України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці», такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. В аспекті конституційного звернення положення частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Щодо розміру суми індексації грошового забезпечення, суд зазначає.

В обґрунтування свої вимог позивач посилається на п. 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року, за змістом якого для новоприйнятих працівників обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник. На думку позивача, базовим місяцем для обчислення індексації за посадою, яку обіймав позивач з серпня 2015 року є січень 2008 року відповідно до постанови КМУ від 7 листопада 2007 року №1294, якою було востаннє підвищено оклади.

Разом з тим, Порядок проведення індексації грошових доходів населення доповнено пунктом 10-2 згідно з Постановою КМУ № 526 від 13.06.2012; в редакції Постанови КМУ № 1013 від 09.12.2015 та застосовується з 1 грудня 2015 року.

На час призову позивача на військову службу у серпні 2015 року діяв абзац 3 п. 10-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, за правилами якого обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованими доводи позивача з посиланням на положення п. 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, оскільки останні набрали чинності після прийняття позивача на військову службу. Відтак у задоволенні позовних вимог про стягнення суми індексації грошового забезпечення у розмірі 116 684,35 грн. слід відмовити.

Щодо стягнення суми одноразової грошової допомоги при прийнятті на військову службу за призовом під час мобілізації у розмірі 9 744,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідачем на підтвердження своїх доводів щодо сплати позивачу суми одноразової грошової допомоги при прийнятті на військову службу за призовом під час мобілізації надано розрахунковий лист за квітень 2016 року, за змістом якого ОСОБА_1 була виплачена спірна допомога в сумі 11 024,00 грн. згідно наказу №47-ос від 10 березня 2016 року. Тому у задоволенні позову в цій частині також слід відмовити.

Стосовно вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок компенсації).

Відповідно до статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців; виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Враховуючи вищенаведене та встановлені обставини по справі, суд критично ставиться до посилання представника відповідача на відсутність вини з боку відповідача щодо не виплати індексації грошових доходів населення, як на підставу для не виплати позивачу компенсацію у зв`язку з втратою частини доходів.

Обираючи спосіб захисту, суд, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, приходить висновку, що достатнім та ефективним способом захисту порушеного права позивача у даній справі є прийняття рішення про визнання бездіяльності протиправною щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з серпня 2015 року по листопад 2018 року, зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 17 серпня 2015 року по 30 листопада 2018 року, а також зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію у зв`язку з втратою частини доходів.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи відсутність судових витрат позивача, підстави для їх розподілу - відсутні.

Керуючись ст.ст. 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Донецького прикордонного загону (військова частина № 9937) Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України (місцезнаходження: 87521, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Гагаріна, буд. 150-а, ) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення суми індексації грошового забезпечення за період вересень 2015 року травень 2019 року, суми одноразової грошової допомоги при прийнятті на військову службу за призовом під час мобілізації, суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з серпня 2015 року по листопад 2018 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина № 9937) Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 17 серпня 2015 року по 30 листопада 2018 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина № 9937) Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України (місцезнаходження: 87521, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Гагаріна, буд. 150-а, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсацію втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків його виплати з 17 серпня 2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення скадено та підписано 20 грудня 2019 року.

Повний текст рішення виготовлено 21 грудня 2019 року.

Суддя Є.В. Череповський