Справа № 280/4300/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 280/4300/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року (суддя Бойченко Ю.П., м. Запоріжжя) у справі № 280/4300/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжалюмінторг»

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання бездіяльності протиправною та стягнення суми бюджетного відшкодування та пені, -

встановив:

У жовтні 2018 року ТОВ «Запоріжалюмінторг» звернулось до суду із позовом, у якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 07.05.2019, яку було подано до суду першої інстанції 11.05.2019, просило:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ДФС у Запорізькій області щодо внесення до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість необхідних даних про бюджетне відшкодування ТОВ «Запоріжалюмінторг» сум податку на додану вартість по декларації за квітень 2009 року в розмірі 13 771 943 грн.;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ «Запоріжалюмінторг» заборгованість бюджету з відшкодування суми податку на додану вартість по декларації за квітень 2009 року в розмірі 13771943 грн.;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ «Запоріжалюмінторг» пеню за порушення строків відшкодування суми податку на додану вартість по декларації за квітень 2009 року в розмірі 10469091 грн. (а.с. 186-188).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11.06.2019 позовні вимоги задоволено.

Вказане рішення мотивоване обґрунтованістю позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо внесення до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість необхідних даних про бюджетне відшкодування ТОВ «Запоріжалюмінторг» сум податку на додану вартість по декларації за квітень 2009 року в розмірі 13771943 грн. з підстав протиправності своєчасного невиконання податковим органом вимог п. 52, п. 56 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України щодо такого внесення. Також, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ «Запоріжалюмінторг» заборгованості бюджету з відшкодування суми податку на додану вартість по декларації за квітень 2009 року в розмірі 13771943, посилаючись на те, що це є єдиний спосіб захисту порушеного права платника податків в умовах відсутності механізму реального відшкодування платнику податків вказаної суми, яка є узгодженою. Крім того, враховуючи вимоги п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність стягнення з Державного бюджету України пені за порушення строків відшкодування суми податку на додану вартість по декларації за квітень 2009 року в розмірі 10 469 091 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДФС у Запорізькій області оскаржило його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що залишок невідшкодованої суми податку на додану вартість ТОВ «Запоріжалюмінторг» підлягає включенню до Тимчасового реєстру заяв, поданих до 01.02.2016, за яким, станом на 01.01.2017, суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету у порядку, визначеному ст. 200 Кодексу. Разом із цим ГУ ДФС у Запорізькій області посилається на відсутність повноважень щодо внесення вищевказаних даних до єдиного реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, який формується на підставі заяв про повернення сум бюджетного відшкодування платникам податку, які відповідають та які не відповідають критеріям, визначеним п. 200.19 ст. 200 Податкового кодексу України. Щодо стягнення з Державного бюджету України на користь позивача заборгованості бюджету з суми відшкодування податку на додану вартість скаржник зазначив про відсутність у чинному законодавстві України відповідного механізму. Щодо стягнення на користь позивача пені, передбаченої п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України, скаржник вказав, що, враховуючи отримання ним постанови Верховного Суду від 25.05.2018 по справі № 2а-28/10/0870 тільки 04.06.2018, відлік нарахування пені має початися саме з 04.06.2018, а не з 20.10.2015, як це зазначено позивачем та підтримано судом першої інстанції. Відповідно, сума пені, що підлягає стягненню становить 915 966,27 грн., а не 10 469 091 грн. Враховуючи вищевикладені обставини, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач з вимогами апеляційної скарги не погодився, надав відзив на неї, у якому зазначив, що зобов`язання податкового органу внести відомості до Реєстру ПДВ, а не до Тимчасового реєстру, є належним способом захисту порушеного права позивача, оскільки останній фактично не працює. Також, задоволення позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ «Запоріжалюмінторг» заборгованості бюджету з відшкодування суми податку на додану вартість по декларації за квітень 2009 року в розмірі 13771943 грн. є єдиним ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права, що підтверджено практикою Великої Палати Верховного Суду з розгляду аналогічних справ. Відповідно, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення вказаних вимог. Також, враховуючи норми Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України, позивач посилається на обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо правомірності нарахування пені саме з моменту проголошення судом апеляційної інстанції рішення у справі № 2а-28/10/0870. З огляду на це, позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні 11.12.2019 р. представники позивача та відповідача 1 вимоги апеляційної скарги та відзиву на неї підтримали.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та сторонами не заперечується, що 20.05.2009 позивачем подано до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі декларацію з податку на додану вартість за квітень 2009 року та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість по декларації за квітень 2009 року.

15.06.2009 Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі прийнято податкове повідомлення-рішення №/0, яким ТОВ «Запоріжалюмінторг» зменшено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень 2009 року на суму 13 771 943 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.10.2011 у справі

№2а-28/10/0870, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2015, задоволено адміністративний позов ТОВ «Запоріжалюмінторг», а саме скасовано податкове повідомлення-рішення №/0.

Постановою Верховного Суду від 25.05.2018 касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі залишено без задоволення, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21.10.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2015 у справі №2а-28/10/0870 залишено без змін.

Отже, постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 21.10.2011 у справі №2а-28/10/0870, з урахуванням ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду 20.10.2015, набрала законної сили 20.10.2015.

Проте, станом на момент звернення позивача з позовом до суду, контролюючим органом не вжито заходів по наданню ТОВ «Запоріжалюмінторг» бюджетного відшкодування податку на додану вартість по декларації за квітень 2009 року на суму 13771943 грн., що зумовило звернення позивача до суду.

При вирішенні цієї справи судом першої інстанції було правильно застосовано норми матеріального права, зокрема щодо врахування норм Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», який набрав чинності з 01.01.2017 та яким внесено зміни, зокрема до ст. 200 Податкового кодексу України.

Так, згідно з п.п. 200.7.1, п. 200.7 ст. 200 Податкового кодексу України формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до п.п. 200.7.2, п. 200.7 ст. 200 Податкового кодексу України заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.

Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

На підставі п. 200.15 ст. 200 Податкового кодексу України, у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

У разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобов`язання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків.

Порядок узгодження зазначеної у заяві суми бюджетного відшкодування закріплений в п. 200.12 ст. 200 Податкового кодексу України.

Так, вказаною нормою Закону, зокрема визначено, що узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

На підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів (п. 200.13 ст. 200 Податкового кодексу України).

Вказані норми ст. 200 Податкового кодексу України узгоджуються з пунктами 6, 7, 11, 12 Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 № 26 (далі - Порядок № 26), який набрав чинності 01.04.2017.

При цьому пунктами 52 та 56 підрозділу 2 Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, якими цей підрозділ був доповнений Законом України від 21.12.2016 №1797-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», визначено:

- до 10 січня 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, зобов`язаний на підставі реєстрів заяв про повернення суми бюджетного відшкодування платникам податку, які відповідають та які не відповідають критеріям, визначеним п. 200.19 ст. 200 цього Кодексу, в редакції, що діяла до 1 січня 2017 року, сформувати єдиний Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування у хронологічному порядку їх надходження.

- до 01.02.2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 01.02.2016 року, за якими станом на 01.01.2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету. Формування, ведення та офіційне публікування Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються у порядку, визначеному ст. 200 цього Кодексу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 №189 «Деякі питання бюджетного відшкодування податку на додану вартість», встановлено, що відшкодування узгоджених сум податку на додану вартість, зазначених у Тимчасовому реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, поданих до 1 лютого 2016 р., за якими станом на 1 січня 2017 р. суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету, здійснюється в хронологічному порядку відповідно до черговості надходження заяв про повернення таких сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість в межах сум, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Місячний обсяг такого бюджетного відшкодування не може перевищувати 2,8 відсотка загальної суми бюджетного відшкодування з державного бюджету за попередній календарний місяць за Реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість. Внесення даних та ведення Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість здійснюється у порядку, визначеному ст. 200 Податкового кодексу України та постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 № 26 «Про затвердження Порядку ведення реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість».

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що як Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, так і Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету, які діють з 01.04.2017 року, передбачають їх інформаційне наповнення, зокрема внесення інформації про узгоджену суму бюджетного відшкодування, яка підлягає перерахуванню платнику податків контролюючим органом.

Колегія суддів погоджується, що заява ТОВ «Запоріжалюмінторг» про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень 2009 року підлягала включенню саме у Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, як така, що подана до 1 лютого 2016 року, за якою станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету.

З цим твердженням також погоджується скаржник у своїй апеляційній скарзі.

Крім того, необхідність включення невідшкодованої позивачу суми податку на додану вартість до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування підтверджено ДФС України у листі від 19.12.2018 № 39507/7/-99-99-12-03-02-17 (а.с. 133-135).

Верховний Суд України у постанові від 24.11.2015 по справі №П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі не вчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

Оскільки контролюючий орган не вчинив жодних дій щодо внесення до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування по податковій декларації з податку на додану вартість за квітень 2009 року, що скаржником не спростовано, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність такої бездіяльності та про задоволення позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів не враховує посилання скаржника у апеляційній скарзі на відсутність у нього повноважень щодо внесення інформації про залишок невідшкодованої ТОВ «Запоріжалюмінторг» суми бюджетного відшкодування до єдиного реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, який формується на підставі заяв про повернення сум бюджетного відшкодування платникам податку, які відповідають та які не відповідають критеріям, визначеним п.200.19 ст.200 Податкового кодексу України, оскільки вказані дані підлягають внесенню саме до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Також судом першої інстанції правильно враховано наявність права позивача на бюджетне відшкодування податку на додану вартість за квітень 2009 року у розмірі 13771943 грн., оскільки таке право фактично підтверджено постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.10.2011 у справі №2а-28/10/0870.

Разом із цим судом першої інстанції правильно встановлено, що станом на момент виникнення спірних правовідносин Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не працював з підстав відсутності відповідного нормативного врегулювання, що підтверджено листом ДФС України від 19.12.2018 № 39507/7/-99-99-12-03-02-17 та доводами скаржника не спростовано (а.с. 133-135).

З огляду на це, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що, враховуючи відсутність механізму реального відшкодування платнику податків узгодженої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, такі способи захисту порушеного права, як зобов`язання контролюючого органу внести заяву товариства до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, не призведуть до ефективного відновлення права платника податків.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (Case of Chuykina v. Ukraine) (Заява №28924/04) констатував: « 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

У зв`язку із викладеним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ «Запоріжалюмінторг» заборгованості бюджету з відшкодування суми податку на додану вартість по декларації за квітень 2009 року в розмірі 13 771 943 грн.

Така позиція суду узгоджується також з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.02.2019 у справі № 826/7380/15.

Щодо стягнення пені, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Згідно з п. 200.15 ст. 200 Податкового кодексу України після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Відповідно до п. 200.13 ст.200 Податкового кодексу України на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Частиною 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, яка діяла на час винесення Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом ухвали у адміністративній справі № 2а-28/10/0870/11, було передбачено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України, - набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що процедура судового оскарження податкового повідомлення - рішення №/0 закінчилась 20.10.2015 із набранням законної сили постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.10.2011 у справі №2а-28/10/0870, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2015.

Рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2015 у справі №2а-28/10/0870 отримано контролюючим органом 09.11.2015 (а.с.38), тому граничним строком подання висновку до органу Казначейства було 16.11.2015, а граничним терміном для отримання бюджетного відшкодування - 23.11.2015.

При цьому колегія суддів вважає правомірним відхилення судом першої інстанції посилання контролюючого органу на те, що процедура судового оскарження завершилась 25.05.2018 із прийняттям постанови Верховного Суду по справі №2а-28/10/0870, оскільки відповідно до приписів п.56.18 ст.56 Податкового кодексу України, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

За таких обставин, сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість набула статусу узгодженої із набранням законної сили постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.10.2011 у справі №2а-28/10/0870, а саме - 20.10.2015.

При цьому, судом першої інстанції вірно встановлено, що Верховним Судом у справі №2а-28/10/0870 не приймалось рішень про зупинення виконання рішень судів попередніх інстанцій, що скаржником не спростовано.

Станом на 24.11.2015 облікова ставка НБУ складала 22 відсотка, а тому сума пені, яка підлягає стягненню на користь позивача, складає 10 469 091 грн. (13 771 943 грн. х 22% х 120% : 365 х 1051 = 10 469 091 грн.).

За таких обставин, оскільки позивачу не було відшкодовано відповідну суму бюджетного відшкодування у встановлений законом строк, позивач набув право на нарахування пені у порядку, встановленому п. 200.23 ст.200 Податкового кодексу України, за період з 24.11.2015 по 10.10.2018 у розмірі 10 469 091 грн. шляхом стягнення зазначеної суми з Державного бюджету України.

Судом першої інстанції при вирішенні цієї справи вірно враховано норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, викладену у рішеннях по справам «Бейелер проти Італії» від 05.01.2000, «Суханов та Ільченко проти України» від 26.06.2014, «Інтерсплав проти України» від 09.01.2007, з урахуванням яких суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки нормами Податкового кодексу України передбачено право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість та отримання пені на суму податку, не відшкодовану платнику протягом визначеного законодавством строку, позивач має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету податку на додану вартість у розмірі 13771943 грн. та пені в розмірі 10469091 грн., які охоплюються поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Враховуючи наведене та з огляду на те, що такі способи захисту, як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву товариства до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, не призведуть до ефективного відновлення права платника податків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України на користь позивача заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість та пені, нарахованої на суму такої заборгованості.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року у справі № 280/4300/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до статей 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 18.12.2019 року.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко