Справа № 480/246/19
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2019-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 р. Справа № 480/246/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бершова Г.Є.,

суддів: Катунова В.В., Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 року по справі № 480/246/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області, Головного управління ДПС у Сумській області, третя особа Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та повернення сплаченого податку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області, Головного управління ДПС у Сумській області, третя особа Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, третя особа Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, в якому просив:

- визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо повернення сплаченого податку з доходів фізичних осіб за період з 01.01.2004 по 29.08.2017;

- стягнення з ГУ ДКС у Сумській області сплачений за період з 01.01.2004 по 29.08.2017 податок з доходів фізичних осіб в сумі 295 343, 55 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 року відмовлено в задоволенні позову.

Позивач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що норма пункту 18 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції до 31.12.2010, встановлювала право учасника бойових дій на звільнення від сплати прибуткового податку з усіх одержуваних ним доходів, а в редакції з 01.01.2011 право на пільгу зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства, з урахуванням встановленої Конституцією України гарантії щодо недискримінації та недопущення звуження встановлених прав, утримання податку з доходів фізичних осіб у загаданий період є порушенням його права на отримання суддівської винагороди в передбаченому законом розмірі.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Указом Президента України № 525/2003 від 12.06.2003 ОСОБА_1 був призначений на посаду судді Глухівського міського суду Сумської області строком на п`ять років, а Указом Президента України № 358/2004 від 23.03.2004 переведений на посаду судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області.

Постановою Верховної Ради України № 628-VI від 30.10.2008, позивач був обраний суддею Глухівського міськрайонного суду Сумської області безстроково.

Рішенням Вищої ради правосуддя № 2551/0/15-17 від 29.08.2017 (а.с. 7) ОСОБА_1 звільнено з посади судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Перебуваючи у відставці, позивач 11.12.2018 звернувся до начальника Державної податкової інспекції у м. Сумах ГУ ДФС у Сумські області та начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області з заявою, у якій, відповідно до пунктів 3-5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013, просив повернути зараховані до бюджету платежі у вигляді податку з доходів фізичних осіб за період з 01.01.2004 по 29.08.2017 в сумі 295 343, 55 грн., перерахувавши вказані кошти на рахунок № 26257714/ НОМЕР_1 , відкритий у Глухівському відділенні ПАТ Райффайзен Банк Аваль (а.с. 127-128).

До зазначеної заяви кожному адресату були додані: копія посвідчення учасника бойових дій (а.с. 16), копія довідки ТУ ДСА України в Сумській області № 04-1582/18 від 19.11.2018 (а.с. 8-10), копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с. 13) та копія довідки про відкриття та ведення карткового рахунку.

Розглянувши згадану заяву ОСОБА_1 , ГУ ДКС у Сумській області листом № 05-8/1374-10108 від 13.12.2018 (а.с. 12) повідомило, що для вирішення порушеного питання, необхідно звернутись до Центру обслуговування платників Глухівської ДПІ Шосткинського управління ГУ ДФС у Сумській області (м. Глухів, вул. Вознесенська, 21а).

ГУ ДФС у Сумській області листом № 80/В/18-28-13-04-13 від 08.01.2019 (а.с. 11) повідомило позивача, що питання оподаткування регулюються Податковим кодексом України і не можуть врегульовуватись іншими законами України. Оподаткування доходів фізичних осіб визначається розділом IV Податкового кодексу України, приписи якого не встановлюють право на повне звільнення від сплати податку на доходи фізичних осіб жодній категорії платників, незалежно від статусу, майнового стану тощо.

Крім того, у вказаному листі відповідач-1 зазначив, що встановлення факту наявності у податкового агента надміру сплачених сум податку на доходи фізичних осіб можливо виключно під час проведення документальної перевірки, порядок і підстави проведення якої визначені статтями 77-80 Податкового кодексу України, а також зауважив на відсутності підстав для проведення такої перевірки.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності подання ОСОБА_1 заяви контролюючому органу щодо повернення помилково та/або надміру сплаченого у період з 01.01.2004 по 29.08.2017 податку на доходи фізичних осіб, відповідність оскаржуваних дій/бездіяльності відповідачів критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та необґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникали у сфері справляння податку на доходи фізичних осіб регулювались Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Відповідно до пункту 2.1. статті 2 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», платниками податку є резидент, який отримує як доходи з джерелом їх походження з території України, так і іноземні доходи.

До об`єктів оподаткування податком з доходів фізичних осіб, окрім іншого, віднесено загальний місячний оподатковуваний дохід, до складу якого включаються доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору (підпункт 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 та підпункт 4.2.1 пункту 4.2 статті 4 Закону).

Пунктами 1.14, 1.15 статті 1 згаданого Закону, передбачалось, що працедавець, як податковий агент свого працівника фізичної особи, зобов`язаний був нараховувати, утримувати та сплачувати податок з доходів фізичних осіб до бюджету від його імені та за його рахунок.

На виконання підпункту 8.1.1. пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», податковий агент, який нараховував (виплачував) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримував податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону.

Податок на доходи фізичних осіб підлягав сплаті (перерахуванню) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки не мали права приймати платіжні документи на виплату доходу, які не передбачають сплати (перерахування) цього податку до бюджету (пп. 8.1.2. п. 8.1 ст. 8 Закону).

У період з 01.01.2011 і до цього часу правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, в тому числі і податку на доходи фізичних осіб, врегульовуються Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 162.1. статті 162 Податкового кодексу України, платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Об`єктом оподаткування цим податком є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору/контракту (пп. 163.1.1. п. 163.1 ст. 163, пп. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 Кодексу).

За змістом підпунктів 14.1.180., 14.1.222. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України, роботодавець є податковим агентом фізичної особи працівника і зобов`язаний від його імені та за його рахунок, з доходів, що йому виплачуються, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам, нараховувати, утримувати та сплачувати податок на доходи фізичних осіб до бюджету, а також нести відповідальність за допущені порушення у встановленому порядку.

Підпунктами 168.1.1., 168.1.2. пункту 168.1. статті 168 Податкового кодексу України встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу та сплачувати (перераховувати) його до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. При цьому, платіжні документи на виплату доходу приймаються банком лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування податку до бюджету.

Зміст вказаних норм дає підстави для висновків, що фактично платником податку на доходи фізичних осіб, який підлягає сплаті з доходів фізичної особи, отриманих у вигляді заробітної плати чи інших коштів у зв`язку з виконанням трудового договору (контракту), є особа яка нараховує та сплачує такі доходи. Саме ця особа несе відповідальність за дотримання вимог законодавства при нарахуванні, утриманні та сплаті податку на доходи фізичних осіб до бюджету.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені встановлені статтею 43 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пунктів 43.1, 43.2 вказаної статті, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми (пункт 43.3. статті 43 ПК України).

Згідно з пунктом 43.5. статті 43 Кодексу, контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, визначається Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182.

Пунктом 3 згаданого Порядку передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Казначейства, вказані у поданні або заяві платника. Повернення платежів фізичним особам, які не мають рахунків у банках, може здійснюватись шляхом повернення у готівковій формі коштів за чеком органу Казначейства з відповідних рахунків, відкритих у банках на ім`я органу Казначейства, або з відповідних рахунків банку чи підприємства поштового зв`язку, вказаних у поданні або заяві платника (його довіреної особи).

За змістом пункту 5 Порядку, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

При цьому, у разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДФС, подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 1146 від 15.12.2015, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.12.2015 за № 1679/28124.

Відповідно до пункту 5 зазначеного Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку, яка може бути подана до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.

З системного аналізу вказаних норм, колегія суддів дійшла висновку, що у разі наявності помилково та/або надміру сплаченого податку, збору або іншого платежу, саме платник такого податку, збору або іншого платежу, а не інша особа, повинен подати заяву про його повернення до контролюючого органу. При цьому, право на подання заяви про повернення, має бути реалізовано платником податків протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

В свою чергу, контролюючий орган, за наслідками розгляду заяви платника податків про повернення помилково та/або надміру сплачених коштів, зобов`язаний або направити висновок до відповідного органу Казначейства для перерахування коштів, або надати вмотивовану відмову у задоволенні заяви.

З матеріалів справи вбачаться, що позивач ОСОБА_1 вказує на те, що ним були дотриманні приписи податкового законодавства, які регулюють відносини щодо повернення помилково та/або надміру сплачених до бюджету коштів, а відмови відповідачів у задоволенні його заяви є протиправними з посиланням на те, що він на час звернення до відповідачів звернувся як фізична особа.

Отже, вирішуючи спір між сторонами, суд має з`ясувати чи відповідає оскаржувана бездіяльність відповідачів, яка, на думку позивача, полягає у неповерненні помилково та/або надміру сплаченого у період з 01.01.2004 по 29.08.2017 податку на доходи фізичних осіб, критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с. 16), у період з 01.01.2004 по 29.08.29017 перебував на посаді судді й отримував суддівську винагороду, з якої ТУ ДСА у Сумській області утримувався та сплачувався до бюджету податок на доходи фізичних осіб.

Тобто, фактично, податок на доходи фізичних осіб, який просив повернути позивач як помилково та/або надміру сплачений до бюджету, нараховувався, утримувався та сплачувався з доходів, отриманих ним у вигляді заробітної плати у зв`язку з виконанням трудового договору. Платником цього податку в розумінні Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та Податкового кодексу України був податковий агент третя особа.

З наведеного вище суд приходить до висновку, що право на подання до контролюючого органу заяви про повернення помилково та/або надміру сплаченого податку на доходи фізичних осіб, нарахованого та утриманого з доходів ОСОБА_1 , належить ТУ ДСА у Сумській області, як податковому агенту та платнику цього податку, а не позивачу.

Також, колегія суддів зазначає, що у спірний період з 01.01.2004 по 29.08.2017 податковим агентом позивача було ТУ ДСА у Сумській області яким і був утриманий податок з доходів фізичних осіб.

Варто зазначити, що у разі, коли працівник не згоден з сумою утриманого та перерахованого роботодавцем до бюджету податку на доходи фізичних осіб, нарахованого на заробітну плату, такий працівник має право оскаржити дії роботодавця у визначений законодавством спосіб.

Колегія суддів зазначає, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин. При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, зокрема встановити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року по справі №818/578/17 (адміністративне провадження №К/9901/20638/18).

При цьому, як вказано у постанові Великої Палати Верховного суду від 05 лютого 2019 року по справі № 9901/645/18 (П/9901/645/18) (провадження № 11-1075заі18) для звернення до суду за захистом охоронюваного законом інтересу особа повинна мати легітимні очікування вчинення стосовно неї певних дій з боку іншого суб`єкта відповідно до заснованого на законі дозволу.

Отже, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що у цій справі ОСОБА_1 не оскаржує дії ТУ ДСА у Сумській області щодо нарахування, утримання та перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб з отриманої ним у період з 01.01.2004 по 29.08.2017 суддівської винагороди, у суду відсутні правові підстави для з`ясування цих обставин та надання їм правової оцінки.

З огляду на вказане, позивачем обраний не вірний спосіб захисту порушених прав, що не призведе до вчинення стосовно позивача певних дій з боку відповідачів та настання бажаного позивачем результату.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність подання ОСОБА_1 заяви контролюючому органу щодо повернення помилково та/або надміру сплаченого у період з 01.01.2004 по 29.08.2017 податку на доходи фізичних осіб, відповідність оскаржуваних дій/бездіяльності відповідачів критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та, як наслідок, необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 року по справі № 480/246/19 суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 року по справі № 480/246/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Г.Є. Бершов
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко