Справа № 120/3347/19-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2019-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 грудня 2019 р. Справа № 120/3347/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Департаменту соціальної політки Вінницької міської ради (вул. Соборна, б. 50, м. Вінниця, 21050)

про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Департаменту соціальної політки Вінницької міської ради (далі - відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачеві у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни та зобов`язання відповідача переглянути рішення про відмову у встановленні статусу інваліда війни ІІ групи та видачу йому посвідчення інваліда війни ІІ групи, прийнявши рішення згідно законодавчих актів України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії та інвалідом ІІ групи внаслідок роботи по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС. 18.07.2019 року позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою, в якій просив на підставі п. 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» (далі ЗУ «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту») видати посвідчення інваліда війни ІІ групи. Відповідач, за наслідками розгляду вказаної заяви, відмовив у видачі посвідчення інваліда війни ІІ групи з огляду на відсутність у наданих позивачем документах розпорядчого документа про залучення позивача до складу цивільної оборони при ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС. Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 22.10.2019 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

07.11.2019 року за вх. № 32441 відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позову. Так, відповідач вказує, що для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», окрім факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вказаній закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, саме у складі формувань з цивільної оборони. Позивач дійсно є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, втім його участь у формуваннях цивільної оборони не підтверджується наданими ним документами. Так, згідно довідки, виданої ТОВ «Вінницьке АТП 10555» № 14 від 15.07.2019 року позивач був направлений у спецвідрядження по лінії формувань цивільної оборони в м. Бучу Київської обл., де працював водієм на об`єктах по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, в той час як п. 9 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає залучення «до складу формувань цивільної оборони». За таких обставин, відповідач вважає, що у позивача немає достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

18.11.2019 року за вх. № 53866 позивачем через канцелярію суду подано відповідь на відзив, в якій він підтримав свою правову позицію, викладену у позовній заяві.

04.12.2019 року за вх. № 56490 позивачем через канцелярію суду надано заяву про долучення до матеріалів судової справи копії листа голови ліквідаційної комісії (ліквідатора) ТОВ «Вінницька АТП-10555» Шпака В.Г., в якому підтверджувалась безпосередня участь позивача у складі формувань цивільної оборони під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Позивач згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 02.07.2003 року та довідки № 00549 від 19.12.2006 року є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (І категорії).

Згідно довідки до акту МСЕК серії 2-18 АВ № 204138 від 14.12.2006 року позивач є інвалідом ІІ групи (захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС).

Зв`язок хвороби позивача з наслідками роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС підтверджується й експертним висновком № 8690 від 13.06.2003 року.

18.07.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу йому посвідчення інваліда ІІ групи, до якої додав копії посвідчення серії НОМЕР_1 , довідки № 00549, оригінал довідки № 14 від 15.07.2019 року, довідки № 13 від 15.07.2019 року, копію довідки МСЕК № 204138, копію паспорта серії НОМЕР_2 , копію ідентифікаційного номера.

Відповідач, за наслідками розгляду заяви, листом від 12.09.2019 року за вих. № Л-08-67445 відмовив позивачеві у видачі посвідчення інваліда ІІ групи та додатково повідомив, що для отримання посвідчення інваліда ІІ групи позивачеві необхідно надати розпорядчий документ (наказ чи розпорядження) щодо залучення підприємства, установи до роботи певного формування та розпорядчий документ підприємства, установи про залучення осіб до складу такого формування цивільної оборони.

Не погоджуючись з відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту статусу інваліда війни» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

За п. 9 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту статусу інваліда війни» до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з ч. 1 ст. 10 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника Цивільної оборони СРСР від 06.06.1975 року № 90 та Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 року № 1111, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Системний аналіз наведених норм доводить, що умовами набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту статусу інваліда війни», є: настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань цивільної оборони. Крім формувань цивільної оборони у ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС брали участь також інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

З матеріалів справи вбачається, що позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Настання інвалідності позивача пов`язане із захворюванням, внаслідок участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Ці обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені ЗУ «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Разом з тим, для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту статусу інваліда війни», окрім факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вказаний закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань цивільної оборони.

Верховний Суд з цього приводу у постанові від 07.06.2018 року по справі № 377/797/17 висловив правову позицію, що при вирішенні подібних спорів обставина щодо безпосередньої участі особи у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань цивільної оборони є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни на підставі п. 9 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту статусу інваліда війни» поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків, і відповідно мають статус ліквідатора наслідків на Чорнобильській АЕС згідно пп. 1 ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Звернувшись із заявою до відповідача з метою отримання посвідчення інваліда війни ІІ групи, позивачем було додано довідки № 13 та 14 від 15.07.2019 року. Довідка № 13 від 15.07.2019 року підтверджує факт перейменування ТОВ «Вінницьке автотранспортне підприємство 10177» на ТОВ «Вінницьке автотранспортна підприємство 10555», довідка № 14 підтверджує факт того, що позивач, перебуваючи на посаді водія у ТОВ «Вінницьке автотранспортна підприємство 10555», був направлений у спецвідрядження по лінії фронту формувань цивільної оборони в м. Бучу Київської області, де працював водієм на об`єктах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 02.04.1987 року по 25.04.1987 рік.

Крім того, на підтвердження своєї участь у складі формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС позивачем також надано копію листа голови ліквідаційної комісії (ліквідатора) ТОВ «Віннницьке АТП-10555», в якому вказано, що «згідно наказу по «Вінницькому АТП-10555» № 9-ком. від 01.04.1987 року водія першого загону ОСОБА_1 дійсно було направлено у спецвідрядження у складі формувань цивільної оборони у сводну автоколону для здійснення наслідків по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС».

З огляду на те, що позивачем документально підтверджено його безпосередню участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань цивільної оборони, суд доходить до висновку про неправомірність відмови відповідача. Адже умови набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту статусу інваліда війни», є загальними для всіх та не передбачають винятків.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 07.06.2018 року у справі № 377/797/17, від 10.05.2018 року у справі № 279/12162/15-а, від 15.05.2019 року справі № 816/851/18 та від 10.10.2019 року у справі № 826/1427/17.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачеві у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, не приймає суд до уваги посилання позивача на інформаційну довідку (про участь у формуваннях ЦО) № 01.1-14/1335-8 від 04.08.2016 року Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, оскільки нею надано інформацію про порядок залучення осіб до виконання робіт в складі підрозділів цивільної оборони, однак факт участі позивача в таких підрозділах не підтверджено. Зазначена довідка містить виключно висновки Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, які ґрунтуються на аналізі нормативно-правових актів, що регулювали правовідносини щодо діяльності формувань цивільної оборони СРСР на момент аварії на Чорнобильській АЕС.

Також суд критично ставиться до пояснень позивача щодо надання ОСОБА_2 посвідчення інваліда війни та наданої ним щодо цього судової практики, адже суд у кожному конкретному випадку з`ясовує обставини та приймає рішення про наявність чи відсутність підстав для отримання такою особою посвідчення інваліда війни. Застосування у даному випадку аналогії є недоцільним.

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача переглянути рішення про відмову у встановленні позивачеві статусу інваліда війни ІІ групи видачу йому посвідчення інваліда війни ІІ групи, суд зазначає наступне.

Кожна особа, відповідно до ст. 5 КАС України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до вимог ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, можливим є зобов`язання до вчинення певних дій для відновлення порушених прав та інтересів сторони.

За таких обставин, суд вказує, що позивачем обраний неправильний спосіб захисту, адже зобов`язання відповідача переглянути рішення про відмову у встановленні позивачеві статусу інваліда війни ІІ групи є недоречним, оскільки вказаний лист від 12.09.2019 року не є рішенням у розумінні вимог КАС України, відповідно не може бути переглянутий відповідачем. Тому суд вбачає за необхідне з метою ефективного способу захисту порушеного права позивача та його відновлення вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання йому статусу інваліда війни та видачу йому посвідчення інваліда війни ІІ групи, за наслідками чого прийняти відповідне рішення з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у справі не вирішується.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту статусу інваліда війни», Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника Цивільної оборони СРСР від 06.06.1975 року № 90, Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 року № 1111 та ст. 2, 6, 9, 73- 78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політки Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Департаменту соціальної політки Вінницької міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни протиправними.

Зобов`язати Департамент соціальної політки Вінницької міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.07.2019 року про надання йому статусу інваліда війни та видачу йому посвідчення інваліда війни ІІ групи, за наслідками чого прийняти відповідне рішення з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні суду.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Департамент соціальної політки Вінницької міської ради (вул. Соборна, б. 50, м. Вінниця, 21050)

Повний текст рішення складено та підписано суддею 20.12.2019 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна