Справа № 420/574/19
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/574/19

Категорія: 112030000 Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 20.09.2019 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук`янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання поновити нарахування та виплату державної допомоги при народженні дитини,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (далі УСЗН в Приморському районі м. Одеси) про:

- визнання протиправним та скасування рішення УСЗН в Приморському районі м. Одеси про припинення виплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області 22 жовтня 2015 року, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 ) державної допомоги при народженні дитини;

- зобов`язання УСЗН в Приморському районі м. Одеси поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області 22 жовтня 2015 року, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 ) державної допомоги при народженні дитини і сплатити заборгованість по ній з дня припинення її виплати, тобто з 01 жовтня 2017 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що з жовтня 2017 року відповідач допомогу при народженні не виплачує у зв`язку з чим позивач звернулася до відповідача з заявою від 05 лютого 2018 року про повідомлення причин припинення виплати допомоги при народженні та в поновленні її виплати.

Листом від 16 лютого 2018 року № 13-14/606-607 відповідач повідомив позивача про підстави припинення виплати, які полягали у відсутності можливості Одеським міським центром соціальних служб для сім`ї дітей та молоді підтвердити факт забезпечення батьками належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини. Також в цьому листі зазначено про те, що управлінням буде направлено запит до Одеського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді про складання акту контролю створення належних умов для повноцінного утримання та виховання ново родженої дитини.

Листом від 25 вересня 2018 року позивач повідомила відповідача, засоби зв`язку які надають можливість в режимі онлайн підтвердити факт забезпечення нею та її чоловіком належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини, здійснивши відеозвонок за допомогою VIBER НОМЕР_3. Крім цього, позивач також зняла відео в якому представилася показала свій паспорт свідоцтво про народження дитини, а також умови його проживання та забезпечення його всім необхідним. Зокрема підтвердила забезпечення своєї дитини належних умов для його повноцінного утримання та виховання, надавши в зазначеному листі посилання з відкритим доступом для його перегляду та можливості уповноваженим особам відповідача підтвердити факт забезпечення мною та батьком дитини належних умов для повноцінного утримання та виховання ОСОБА_2 .

В зазначеній заяві позивач попросила поновити виплату допомоги при народженні дитини. Заяву відповідач отримав 04 жовтня 2018 року.

Однак, виплата при народженні дитини припинено з 01 жовтня 2017 року та станом на 23 січня 2019 року не поновлено.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що при наявності обставин визначених Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 виплата допомоги припиняється на підставі пропозицій центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді або уповноваженої особи, визначеною виконавчим органом об`єднаної територіальної громади. У разі встановлення факту нецільового використання коштів зазначені органи подають керівнику органу, що призначив допомогу, пропозиції щодо припинення її виплати. Згідно з актом контролю створення належних умов та повноцінного утримання та виховання ново родженої дитини, наданим Центром, скласти зазначений акт не було змоги у зв`язку з відсутністю родини ОСОБА_1 за місцем проживання. Представник відповідача у відзиві зазначив, що зупиняючі позивачу державну допомогу при народженні, Управління діяло в межах чинного законодавства України, оскільки не було встановлено факт забезпечення батьками належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини і здійснити контроль за цільовим використанням коштів не було можливості.

20 вересня 2019 року ухвалою Одеський окружний адміністративний суд залучив в якості другого відповідача Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради (далі ДПСП ОМР).

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення УПСЗ в Приморському районі м. Одеси про припинення виплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області 22 жовтня 2015 року, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 ) державної допомоги при народженні дитини.

Зобов`язано ДПСП ОМР поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області 22 жовтня 2015 року, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 ) державної допомоги при народженні дитини і сплатити заборгованість по ній з дня припинення її виплати, тобто з 01 жовтня 2017 року.

В апеляційній скарзі ДПСП ОМР ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ДПСП ОМР зазначає, що Акт контролю створення належних умов та повноцінного утримання та виховання новонародженої дитини не було змоги скласти у зв`язку з відсутністю родини ОСОБА_1 за місцем проживання. Апелянт зазначає, що підтвердити факт забезпечення батьками належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини, у випадку, коли батьки дитини разом з дитиною виїхали на навчання або роботу за кордон, ДПСП ОМР не має можливості.

На підставі вище викладеного, апелянт вважає, що зупиняючі позивачу державну допомогу при народженні, управління діяло в межах чинного законодавства України, оскільки не було встановлено факту забезпечення батьками належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини і здійснити контроль за цільовим використанням коштів не було можливості.

Відзиву ОСОБА_1 на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи в судове засідання апеляційного адміністративного суду не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова. Судова колегія, у відповідності до ч.2 ст. 313 КАС України, визнає можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ДПСП ОМР, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача народився син ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 23 травня 2017 року серія НОМЕР_4.

Відповідачем призначена допомога при народженні дитини позивачу з 01 грудня 2016 року (01 грудня 2016 року - 10 320 грн. одноразово з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року по 860 грн. щомісячно).

З жовтня 2017 року відповідач допомогу при народженні не виплачує, у зв`язку з чим позивач звернулася до відповідача з заявою від 05 лютого 2018 року про повідомлення причин припинення виплати допомоги при народженні та в поновленні її виплати.

Листом від 16 лютого 2018 року №13-14/606-607 відповідач повідомив позивача про підстави припинення виплати, які полягали у відсутності можливості Одеським міським центром соціальних служб для сім`ї дітей та молоді підтвердити факт забезпечення батьками належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини. Також в цьому листі зазначено про те, що управлінням буде направлено запит до Одеського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді про складання акту контролю створення належних умов для повноцінного утримання та виховання ново родженої дитини.

Листом від 25 вересня 2018 року позивач повідомила відповідача, засоби зв`язку які надають можливість в режимі онлайн підтвердити факт забезпечення нею та її чоловіком належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини, здійснивши відеозвонок за допомогою VIBER НОМЕР_3. Крім цього, позивач також зняла відео, в якому представилася показала свій паспорт, свідоцтво про народження дитини, а також умови його проживання та забезпечення його всім необхідним. Зокрема, підтвердила забезпечення своєї дитини належних умов для його повноцінного утримання та виховання, надавши в зазначеному листі посилання з відкритим доступом для його перегляду та можливості уповноваженим особам відповідача підтвердити факт забезпечення мною та батьком дитини належних умов для повноцінного утримання та виховання ОСОБА_2 .

В зазначеній заяві позивач попросила поновити виплату допомоги при народженні дитини. Заяву відповідач отримав 04 жовтня 2018 року.

Однак, виплата при народженні дитини станом на 23 січня 2019 року не поновлена.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач жодним чином не довів факт нецільового використання коштів і незабезпечення позивачем належних умов утримання дитини, а тому управління безпідставно припинило виплату ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 19, 33, 46 Конституції України ст.ст. 2, 6-14, 73, 74, 77, 78 КАС України, ст. 8, ч.1 ст. 13 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст. 3, 10, 11 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", п.13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, які регулюють спірні правовідносини.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Соціальний захист є конституційною гарантією громадян України відповідно до ст. 46 Конституції України.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.1 ст. 13 цього Закону з метою створення належних матеріальних мов для виховання дітей у сім`ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" та іншими законами України.

Умови призначення і виплати державної допомоги та перелік документів, необхідних для її призначення, визначено Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 (далі Порядок №1751).

Статтею 3 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" визначені види державної допомоги сім`ям з дітьми, зокрема, допомога при народженні дитини.

Відповідно до ч.ч.7, 9 ст. 11 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" допомога при народження дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; у разі виникнення інших обставин.

За приписами ч.1 ст. 10 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" допомога при народженні дитини за цим законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі:

- позбавлення отримувача допомоги батьківських прав;

- відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав;

- тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання;

- припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини;

- нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Також, п.13 Порядку №1751 визначено, в яких випадках виплата допомоги припиняється, а саме у разі:

- позбавлення отримувача допомоги батьківських прав;

- відмови отримувача допомоги від виховання дитини;

- нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини;

- відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав;

- тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір`ю;

- припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини;

- перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду;

- усиновлення дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування;

- смерті дитини;

- смерті отримувача допомоги.

Отже, вищезазначеними нормами законодавства визначено вичерпний перелік обставин припинення виплати допомоги при народженні дитини.

Згідно з п.13 Порядку №1751 виплати допомоги при народжені дитини поновлюються у випадках коли один з батьків дитини звертається протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу з письмовою заявою.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що Акт контролю створення належних умов та повноцінного утримання та виховання новонародженої дитини не було змоги скласти у зв`язку з відсутністю родини ОСОБА_1 за місцем проживання, судова колегія не бере до уваги з наступних підстав.

Соціальний захист є конституційною гарантією громадян України відповідно до ст.46 Конституції України.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому, що допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам, а тому відмова або зупинення її виплати, у першу чергу, призводить до порушення інтересів дитини.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, підставою для зупинення виплати ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини слугував акт державного соціального інспектора про відсутність особи за місцем проживання, що не відноситься до переліку підстав припинення виплати допомоги, визначених Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" та Порядком №1751.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у п.23 рішення "Кечко проти України", якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання, гарантованого Конституцією України, не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини.

Отже, відсутність особи за місцем проживання не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання, а тому відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" та встановлених у справі обставин, враховуючи інтереси дитини, позивач має право на отримання державної допомоги при народженні дитини.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що припинення виплати допомоги позивачу відбулось не з підстав, передбачених нормами Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", а тому відповідач, зупинивши виплату допомоги при народженні дитини, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Крім того, судова колегія зазначає, що всі доводи ДПСП ОМР, викладені в його апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, в апеляційній скарзі не зазначено.

Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2019 року.

Головуючий: Бітов А.І.
Суддя: Суддя: Лук`янчук О.В. Ступакова І.Г.