Справа № 826/2157/15
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2019 року

Київ

справа №826/2157/15

адміністративне провадження №К/9901/8326/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Головного управління ДФС у Полтавській області (Миргородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Полтавській області)

на постанову Окружного адміністративного суду від 31 березня 2015 року (головуючий суддя - Кузьменко В.А.)

та на ухвалу Київського апеляційного адміністравтиного суду м. Києва від 02 липня 2015 року (клегія суддів: головуючий суддя - Шурко І.О., судді - Василенко Я.М., Степанюк А.Г.)

у справі №826/2157/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

до Головного управління ДФС у Полтавській області (Миргородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Полтавській області )

про визнання протимправними та скасування рішення та інкасових доручень,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» (далі - Товариство, позивач, платник) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Миргородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Полтавській області, правонаступником якої є Головне управлінням ДФС у Полтавській області (далі - ГУ Міністерства доходів і зборів України, контролюючий орган) про визнання протимправними та скасування рішення та інкасових доручень.

В обґрунтування позовних вимог Товариство зазначило, що звернення контролюючого органу до суду в порядку пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України з позовом про стягнення коштів, виключає можливість прийняття останнім рішення про стягнення конштів в порядку, передбаченому п. 32 Підрохділу 10 «Інші перехідні положення» ПК України, а також зазначає, що положення п. 32 Підрохділу 10 «Інші перехідні положення» ПК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки податковий борг позивача виник до 01.01.2015.

Постановою Окружного адміністартивного суду від 31 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року, адміністративний задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Миргородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Полтавській області про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу платника податків від 04 лютого 2015 року №1, зареєстроване за вихідним №513. В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що оскаржуване рішення Миргородської ОДПІ про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу платника податків від 04 лютого 2015 року №1 прийняте відповідачем не на підставі та не у спосіб, що передбачені законом, отже, є протиправним і таким, що підлягає скасуванню. Зазначили, що інкасові доручення від 04 лютого 2015 року №№17, 18, 19, 20 та від 05 лютого 20145 року №№22, 23, 24, 25 на суму податкового боргу з плати за користування надрами для видобування корисних копалин не можуть бути скасовані у судовому порядку, оскільки у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України не є рішеннями суб`єкта владних повноважень, а являють собою розрахункові документи.

Не погодившись з зазначеними рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністартивного позову. В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначив про невідповідність висновків судів попередніх інстанцій обставинам справи, а також вказує на те, що податковий борг по платі за користування надрами для видобування карисних копалин ПАТ «Укрнафта» за рішенням суду у справі №826/17341/14 не стягнуто, провадження у цій справі на сьогодні триває.

Рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржуються, а тому не є предметом касаційного розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 липня 2015 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача.

24 січня 2018 року від позивача надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких Товариство зазначає про законність і обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій та безпідставність доводів, викладених у касаційній скарзі.

23 січня 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017).

Пунктом 4 частини першої Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

14 червня 2019 року Головним управлінням ДФС у Полтавській області подано клопотання про заміну відповідача - Миргородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Полтавській області на правонаступника - Головне управлінням ДФС у Полтавській області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 року №296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби» Миргородську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Полтавській області реорганізовано, шляхом приєднання як структурного підрозділу до Головного управління ДФС у Полтавській області.

З огляду на вищивикладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання та замінити відповідача Миргородську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Полтавській області правонаступником - Головним управлінням ДФС у Полтавській області.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та не заперечується сторонами, за ІІІ, IV квартали 2014 року ПАТ "Укрнафта" самостійно визначило грошове зобов`язання за липень, серпень, вересень, жовтень та листопад 2014 року з плати за користування надрами для видобування корисних копалин. Внаслідок несплати самостійно визначеної суми грошового зобов`язання в зазначений період 2014 року виник податковий борг з плати за користування надрами для видобування корисних копалин, частину якого позивачем погашено 01, 30 та 31 грудня 2014 року.

Щодо залишку сум податкового боргу, що виник у зазначеному періоді, 04 лютого 2015 року Миргородською ОДПІ прийнято рішення про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу платника податків №1, зареєстроване за вихідним №513 (далі - рішення про стягнення коштів) та відповідно до пункту 32 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів ПАТ «Укрнафта».

На підставі вказаного рішення відповідачем оформлено та направлено обслуговуючому банку відповідні інкасові доручення: від 04 лютого 2015 року №17, №18, №19, №20; від 05 лютого 2015 року №22, №23, №24, №25.

Вважаючи, що вказані вище рішення про стягнення коштів та інкасові доручення є протиправними та підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 32 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України(у редакції чинній з 01.01.2015) тимчасово, до 1 липня 2015 року, встановлено, що у випадках, коли податковий борг виник у результаті несплати грошового зобов`язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у встановлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках, здійснюється за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду за умови, якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та відсутні зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань.

У таких випадках: рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника у банках є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов`язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи; рішення про стягнення готівкових коштів вручається такому платнику податків і є підставою для стягнення. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що на момент самостійного узгодження спірних податкових зобов`язань та виникнення у позивача податкового боргу з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за липень - листопад 2014 року положення пункту 32 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України не діяли, а набрали чинності з 01.01.2015 (Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII), що є підставою для їх застосування лише до правовідносин, що виникли після 01.01.2015.

Так, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999 № 1/99-рп «У справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів)», частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

За таких обставин висновок судів попередніх інстанцій про те, що пункт 32 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України застосовуються до податкового боргу, який виник після 01.01.2015, за принципом незворотності дії норми закону в часі ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 травня 2019 року у справі №826/2154/15 (№К/9901/7291/18).

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що стягнення вказаних сум було предметом спору у справі № 826/17341/14.

Постановою Верховного Суду від 05 березня 2019 року у справі № 826/17341/14 касаційну скаргу Миргородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області задоволено, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2015 скасовано та залишено в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.02.2015, якою позов Миргородської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області задоволено повністю: стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» податкову заборгованість в розмірі 14 027 982, 45 грн, з якої: з плати за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 9 551 548, 06 грн, платіж 13030800 зарахувавши на р/р 0515, отримувач Державний бюджет, код отримувача УДКСУ у Шишацькому районі 37748700, МФО 831019; з плати за користування надрами для видобування газового конденсату у розмірі 489 861, 92 грн на р/р 0515, код платежу 13030900, отримувач Державний бюджет, код отримувача УДКСУ у Шишацькому районі 37748700, МФО 831019; з плати за користування надрами для видобування нафти в розмірі 648 503, 44 грн на р/р 0515, код платежу 13030700, отримувач державний бюджет, код отримувача УДКСУ у Шишацькому районі 37748700, МФО 831019; з плати за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 10 786, 43 грн на р/р 0012, код платежу 13030800, отримувач Державний бюджет/УК Миргородський район/м. Миргород/13030800, МФО 831019, код 37845125; з плати за користування надрами для видобування нафти в розмірі 3 327 282, 60 грн на р/р 0012, код платежу 13030700, отримувач Державний бюджет/УК Миргородський район/м. Миргород/13030700, МФО 831019, код 37845125.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, проаналізувавши правильність застосування судами норм законодавства, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішенян судів попередніх інстанцій без змін.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Головного управління Міністерства доходів і зборів України (Миргородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Полтавській області) залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду від 31 берещня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністравтиного суду від 02 липня 2015 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова