Справа № 240/9187/19
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/9187/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернова Г.В.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

19 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 без зміни для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) в січні 2016 року.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 зі встановленням базового місяця для обчислення індексації - липень 2015 року;

- у решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у встановленні судового контролю за виконанням рішення суду та прийняти нове про задоволення позовних вимог в цій частині.

В обгрунтування апеляційної скарги позивач посилається на результати розгляду справи №806/2488/18, у якій на протязі року з моменту набрання законної сили рішення суду військовою частиною НОМЕР_1 рішення не виконано і не виконується. Судом першої інстанції з власної ініціативи не було витребувано доказів з військової частини щодо ухилення від виконання рішення суду.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно наказу першого заступника начальника генерального штабу Збройних Сил України № 282 від 30.07.2015, ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді начальника відділення інформаційних систем інформаційно-телекомунікаційного центру інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 , ВОС - 1212003.

У зв`язку із неотриманням індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018, ОСОБА_1 звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату індексації.

Відповідач листом №57/125 від 08.01.2019 повідомив позивача, що за вказаний період проходження військової служби індексація грошових доході не нараховувалася та не виплачувалася у зв`язку із відсутністю на таку виплату коштів. Окрім того наголосив, що відповідно до роз`яснень Департаменту фінансів МОУ від 26.03.2018 № 248/1485 індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по лютий 2018 року нараховуватись та виплачуватись не буде.

Вважаючи дії відповідача щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 протиправними позивач звернувся до суду з цим позовом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Позивачу за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 в/ч НОМЕР_1 не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, що свідчить не про протиправність дій відповідача, а про протиправну бездіяльність, оскільки будь-які дії стосовно вказаних виплат не вчинялися.

Щодо вимоги позивача зобов`язати військову частину НОМЕР_1 подати до суду звіт про виконання судового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаної вимоги, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів апеляційної скарги встановлено, що позивач не погодившись із висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняти нове про задоволення позовної вимоги, а тому, керуючись положеннями ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів здійснює перегляд оскаржуваного судового рішення в межах апеляційної скарги позивача, а саме щодо зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви щодо подання звіту про виконання судового рішення у справі, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частина 2 ст.14 КАС України передбачає, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За приписами підпункту 1 пункту 6 статті 246 КАС України, яка визначає зміст рішення, у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про порядок і строк виконання рішення.

Аналіз наведених норм свідчить на користь висновку, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що вказані процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке пов`язане з наявністю певних передумов, які можуть свідчити про ухилення відповідача від обов`язку виконати судове рішення, та може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 31 липня 2018 року у справі № 235/7638/16-а (адмін. провадження № К/9901/43354/18).

Поряд з цим суд враховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

Щодо посилання позивача на справу №806/2488/18, у якій було зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення, однак на протязі року з моменту набрання законної сили рішення суду військовою частиною НОМЕР_1 рішення не виконано і не виконується, то колегія суддів зазначає, що вказане не свідчить про те, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у справі №240/9187/19.

А відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення та встановлювати судовий контроль за виконанням рішення суду в даній справі.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому не є предметом апеляційного розгляду.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимоги про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Ватаманюк Р.В.