Справа № 480/1767/19
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 р.Справа № 480/1767/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Донець Л.О.,

Суддів: Гуцала М.І. , Сіренко О.І. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.07.2019 (головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, повний текст складено 08.08.19) по справі №480/1767/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквітан"

до Управління Держпраці у Сумській області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

21.05.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Аквітан» (далі - позивач) звернулось до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Сумській області (далі - відповідач), в якому просить про визнання протиправною та скасування постанови відповідача №СМ1242/178/АВ/П/ТД-ФС від 07.05.2019 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 125 190,00 грн; визнання протиправною та скасування припису відповідача про усунення виявлених порушень №СМ 1242/178/АВ/П від 22.04.2019.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 29.07.2019 у справі №480/1767/19 задоволено.

Визнано протиправною та скасування постанови відповідача №СМ1242/178/АВ/П/ТД-ФС від 07.05.2019 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 125 190,00грн.

Визнано протиправною та скасування припису відповідача про усунення виявлених порушень №СМ 1242/178/АВ/П від 22.04.2019.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що працівниками відповідача проведено інспекційне відвідування (невиїзне інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, про що складений акт №СМ 1242/178/АВ від 15.04.2019.

Порушення виявлені під час інспекційного відвідування встановлено, що у розрахункових відомостях позивача за період з 01.02.2019 по 31.03.2019 поруч з нарахуванням заробітної плати штатними працівниками вносяться нарахування за договорами цивільно-правового характеру, та використовуються для розрахунку заробітної плати. Так, згідно розрахункових відомостей за лютий-березень 2019 року ОСОБА_1 проводилася плата на підставі договору цивільно-правового характеру по 3 960,60 грн щомісяця.

Наказ та повідомлення про прийняття ОСОБА_1 інспектору праці не надано. Проте, надано договір №2 на виконання робіт від 01.02.2019 на виконання слюсарних робіт, укладений на строк з 01.02.2019 по 30.04.2019 без зазначення обсягів, необхідних до виконання. До вказаного договору додаються акти приймання-передачі робіт (послуг). ОСОБА_1 відповідно до актів приймання-передачі робіт (послуг) у лютому 2019 виконував роботи по охороні матеріальних цінностей позивачу та у березні виконував роботи по господарству та охороні матеріальних цінностей позивача. За виконання роботи, ОСОБА_1 нарахована кожного місяця - 3 960,60 грн незалежно від виконаного обсягу робіт. За цим, працівнику ОСОБА_1 оплачено процес роботи, що характеризує трудові відносини.

Національним класифікатором України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затвердженому наказом Держспоживстандрату від 28.07.2010 №327 передбачена професія слюсар, до обов`язків якої входить виконання слюсарних робіт та охоронець, до обов`язком якого є - охорона матеріальних цінностей. За цим, має місце допуск до роботи за професією (посадами), без укладання трудового договору.

Згідно Переліку видів робіт підвищеної небезпеки виконуються на підставі декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з охорони праці, слюсар є роботи підвищеної небезпеки.

Відповідно до Типового положення про Порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці (НПАО 11 0.004.12-05), затвердженого наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці 26.01.2005 №15, робота підвищеної небезпеки робота в умовах впливу шкідливих та небезпечних виробничих чинників або така, де є потреба у професійному чи пов`язана з обслуговуванням, управлінням, застосуванням технічних засобів праці або технологічних процесів характеризуються підвищеним ступенем ризику виникнення пожеж, загрози життю, заподіяння шкоди здоров`ю, довкіллю. До виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатації устаткування підвищеної небезпеки не можуть залучатися особи на умовах цивільно-правового договору.

За цим між позивачем та ОСОБА_1 склались трудові відносини, без прийняття його на роботу та без повідомлення до органів Державної фіскальної служби про це.

З огляду на наведене, позивачем фактично допущено до роботи ОСОБА_1 без оформлення договору, чим порушено вимоги частин 1, 3 ст. 24 КЗпП України, відповідно до приписів якої працівник має бути допущений до роботи без укладання трудового договору оформленого наказом чи розпорядженням власника, уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

За результатами інспекційного відвідування прийнятий припис про усунення виявлених порушень №СМ 1242/178/АВ/П про зобов`язання забезпечити дотримання вимог ч.3 ст.24 КЗпП України шляхом укладання трудових договорів з найманими працівниками, оформлених наказом або розпорядженням власника або уповноваженим ним органу та з повідомленням центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

22.04.2019 прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №С141242/178/АВ/П/ТО.

07.05.2019 постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №СМ 1242/178/АВ/П/ТД-ФС накладено на позивача штраф у розмірі 125 190,00 грн.

Суд першої інстанції, під час задоволення позову, дійшов до висновку, що під час прийняття оскаржуваних рішень відповідачем не враховані фактичні обставини справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №95 від 11.02.2015 року «Про затвердження Положення про Державну службу України » державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно до пп.6 п. 4 згаданої вище постанови Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

У відповідності до ст. 7 згаданої вище постанови Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

На підставі ч. 1 ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України Про зайнятість населення (далі - штрафи).

Пунктом 2 вищезгаданої постанови зазначено про те, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Пунктом 3 названої вище постанови зазначено про те, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» зазначено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Пунктом 2 постанови №295 від 26.04.2017 року «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю » державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Пунктами 19,20 постанови №295 від 26.04.2017 року «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю » зазначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Частина 1 статті 24 КЗпП України каже, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Частина 3 статті 24 КЗпП України каже, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Підставою для накладення на позивача штрафу та прийняття оскаржуваного припису стало допущення позивачем до роботи ОСОБА_1 без оформлення договору, чим порушено вимоги частин 1, 3 ст. 24 КЗпП України.

Під час перевірки відповідачем досліджені письмові договори цивільно-правового характеру з ОСОБА_1 про виконання ним слюсарних робіт та охорони матеріальних цінностей підприємства та інші роботи по підприємству та розрахункові відомості.

В своїх запереченнях та акт інспекційного відвідування, у позовній заяві та відзиві на апеляційну скаргу позивач пояснює про те, що фактично ОСОБА_1 виконував роботи строком 3 місяці пов`язані з охороною корм для худоби зранку, коли його роздають, здійснював обхід загону для виявлення корів, які в цей день повинні бути отелитись та телефонував ветлікарю та його чекав.

Колегія суддів вважає що виконання таких робіт не потребує дотримання 8 годинного робочого часу, а має на меті виконання саме обсягу робіт.

Підписання договору про слюсарні роботи, позивач пояснює помилкою, та каже про відсутність подальшої його реалізації.

Крім цього, колегія суддів зауважує на те, що під час розгляду справи відповідач, окрім підписаного самого договору про виконання ОСОБА_1 слюсарних робіт, ніяких інших доказів в підтвердження своїх доводів не навів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що під час прийняття оскаржуваного рішення необґрунтовано не враховані наведені вище обставини.

Так, відповідачем в апеляційній скарзі зроблений висновок про неможливість виконання ОСОБА_1 своїх функціональних обов`язків щодо охорони матеріальних цінностей без ліцензування діяльності відповідно до вимог ч.1 ст.1,ч.1 ст.5 Закону України «Про охорону діяльність».

У відповідності до ч.1 ст.1 Закону України «Про охорону діяльність» у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

охоронна діяльність - надання послуг з охорони власності та громадян;

об`єкт охорони - фізична особа та/або майно;

суб`єкт охоронної діяльності - суб`єкт господарювання будь-якої форми власності, створений та зареєстрований на території України, що здійснює охоронну діяльність на підставі отриманої у встановленому порядку ліцензії;

охорона майна - діяльність з організації та практичного здійснення заходів охорони, спрямованих на забезпечення недоторканності, цілісності визначених власником і належних йому будівель, споруд, територій, акваторій, транспортних засобів, валютних цінностей, цінних паперів та іншого рухомого і нерухомого майна, з метою запобігання та/або недопущення чи припинення протиправних дій щодо нього, для збереження його фізичного стану, припинення несанкціонованого власником доступу до нього та забезпечення здійснення власником цього майна всіх належних йому повноважень стосовно нього;

охорона фізичної особи - діяльність з організації та практичного здійснення заходів охорони, спрямованих на забезпечення особистої безпеки, життя та здоров`я індивідуально визначеної фізичної особи (групи осіб) шляхом запобігання або недопущення негативного безпосереднього впливу факторів (діяльності або бездіяльності) протиправного характеру;

персонал охорони - працівники, які безпосередньо виконують функції з охорони майна або фізичних осіб відповідно до свого кваліфікаційного рівня;

фахівець з організації заходів охорони - керівник суб`єкта охоронної діяльності або його заступник, начальник філії, іншого відокремленого структурного підрозділу або його заступник, до посадових обов`язків якого належать організація та проведення заходів охорони, контроль за виконанням персоналом охорони покладених на нього обов`язків;

пропускний режим - установлений у межах об`єктів охорони порядок, який забезпечується комплексом організаційно-правових та інженерно-технічних заходів, що здійснюються з метою виключення можливості безконтрольного переміщення осіб, транспортних засобів і майна на об`єкти та з об`єктів охорони;

внутрішньооб`єктовий режим - порядок, установлений у межах об`єктів охорони, що забезпечується сукупністю заходів і правил внутрішнього розпорядку, обов`язкових для виконання особами, які на них перебувають;

транспорт реагування - транспортний засіб, що знаходиться у власності суб`єкта охоронної діяльності, призначений для забезпечення негайного реагування персоналу охорони на протиправні дії щодо об`єкта охорони або на події та обставини, що завдають (можуть завдати) майнової шкоди або створюють можливу загрозу особистій безпеці громадян чи персоналу охорони на об`єктах охорони;

технічні засоби охорони - технічні засоби, що використовуються під час здійснення охоронної діяльності: системи, прилади та обладнання для виявлення, оповіщення і попередження про наявність небезпеки для життя людей та/або майна;

пункт централізованого спостереження - центр з працюючим персоналом, який спостерігає за станом систем передавання тривожних сповіщень.

На підставі ч.1 ст.5 Закону України «Про охорону діяльність» суб`єкт охоронної діяльності на підставі отриманої у встановленому порядку ліцензії надає такі охоронні послуги: охорона майна громадян; охорона майна юридичних осіб; охорона фізичних осіб.

Колегія суддів вважає правильною позицію позивача про те, що до даного спору не може розповсюджуватись правила даного Закону, оскільки позивач не є суб`єктом охоронної діяльності.

Частиною 1, абзацом 4 частини 2 ст. 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

Частинами 3, 4, 7 ст. 265 КЗпП України визначено, що штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю.

З огляду на це, колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню.

За вищевказаних обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судове рішення не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.07.2019 року по справі № 480/1767/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.О. Донець
Судді(підпис) (підпис) М.І. Гуцал О.І. Сіренко
Повний текст постанови складено 20.12.2019 року