Справа № 460/1599/19
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/12401/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Михальської М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень,-

суддя в 1-й інстанції Нор У.М.,

час ухвалення рішення 09.10.2019 року, 17:51 год.,

місце ухвалення рішення м.Рівне,

дата складання повного тексту рішення 18.10.2019 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що скільки він є власником нежитлових будівель, які за вимогами Державного класифікатора будівель та споруд (далі ДК 018-2000) належать до класу Будівлі промислові та склади (код 125), та вказані приміщення використовуються промисловим підприємством, зокрема як складські приміщення, про що свідчить долучений до позовної заяви договір оренди, вказане нерухоме майно не є об`єктом оподаткування відповідно до вимог п. є пп. 266.2.2. п. 266.2. ст. 266 Податкового кодексу України.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися. При цьому, колегія суддів відхиляє клопотання позивача по справі про повторне відкладення апеляційного розгляду справи, оскільки таке заявляється ним повторно, позивач мав можливість в разі неможливості забезпечення особистої явки, забезпечити явку в засідання суду апеляційної інстанції уповноваженого представника, явка позивача в суді апеляційної інстанції не визнана судом обов`язковою і існує можливість розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів про права і взаємовідносини сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

03.05.2019 згідно з пп. 266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України відповідачем сформовано та 20.06.2019 надіслано позивачеві податкові повідомлення-рішення: №0-1712 на суму 1231,57 грн, №0-1712 на суму 2386,82 грн, №0-1712 на суму 1527,92 грн, №0-1712 на суму 167,54 грн та №0-1712 на суму 7604,97 грн (форми Ф), якими визначено суми податкових зобов`язань за платежем Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300 за 2018 рік (у сукупному розмірі 12 918,82 грн) (а.с.6-10, 58-63).

Згідно з витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.11-15) та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.65-74), з 06.09.2005 позивач є власником нежитлових будівель, а саме: будівлі вагової, загальною площею 45,0 кв.м; будівлі пункту зерноочистки; будівлі складу комплектації, загальною площею 641,1кв.м; будівлі центрального складу №1, загальною площею 819,1 кв.м; будівлі центрального складу №2, загальною площею 2042,7кв.м, - розташованих за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Зоря, вул. Промислова, буд. 7.

Водночас, 07.04.2005 ОСОБА_1 набуто статусу фізичної особи-підприємця з основним видом економічної діяльності (КВЕД) 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Зазначене підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, Серія В00, №820575 від 14.09.2005 (а.с. 16) та копією Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Серія АД, №698597 від 09.02.2015 (а.с. 17).

01.02.2016 між ФОП ОСОБА_1 та ПрАТ Консюмерс-Скло-Зоря () укладено Договір оренди об`єкта нерухомості №01/02-2016 (а.с.18-21), предметом якого згідно розділу 1 згаданої Угоди визначено передачу позивачем у строкове платне користування ПрАТ трьох складських приміщень, розташованих за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Зоря, вул. Промислова, буд. 7, - під складування на строк до 31.12.2018.

Згідно зі статтею 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до підпунктів 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення, згідно з вимогами підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, щодо якого законодавцем встановлено пільги зі сплати вказаного податку.

Відповідно до пункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктами оподаткування будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Разом з тим, за положеннями підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт ґ).

Згідно з пунктом 5.3 статті 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Говорячи про промислове підприємство, необхідно зауважити, що в законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала дане поняття.

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530 (далі ДК 009:2010), економічна діяльність процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B Добувна промисловість та розроблення кар`єрів, C Переробна промисловість, D Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря, E Водопостачання; каналізація, поводження з відходами та F Будівництво.

Промисловість, в розумінні економічної теорії, це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Положеннями статті 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Так, використаний у положенні пункту є підпункту 266.2.2. пункту 266.1 статті 266 ПК України термін будівлі промисловості має застосовуватися виключно відносно будівель промислових підприємств різних галузей.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2018 року у справі № 819/314/18.

З огляду на наведене, вірними є висновки суду першої інстанції, що не слід брати до уваги доводи позивача щодо розповсюдження на нього пільги, встановленої пунктом є підпункту 266.2.2 пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України, оскільки буквальний аналіз цієї норми свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як будівлі промисловості промислових підприємств. При цьому законодавець використав прислівник зокрема, який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб`єкта власності.

Суд встановив, що позивач зазначені будівлі використовує в своїй підприємницькій діяльності з метою надання їх в оренду юридичним та/або фізичним особам й подальшого отримання прибутку від такої оренди. При цьому ОСОБА_1 не представлено суду жодних письмових та/або інших доказів на підтвердження здійснення ним будь-якого виду промислової діяльності з використанням належних йому нежитлових приміщень, щодо яких податковим органом винесено спірні повідомлення-рішення.

Відтак, об`єкти нерухомості, які на праві власності належать позивачу, не підпадають під дію пункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, оскільки даною нормою не охоплюється нерухомість, яка використовується фізичною особою-підприємцем у власній господарській діяльності.

Колегія суддів зазначає, що аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що її застосування можливе у разі коли власник об`єкта (будівлі промисловості) фактично використовує цю будівлю як об`єкт промисловості у виробництві, а не в інших цілях. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 20 серпня 2019 року у справі №8 620/3951/18.

З огляду на наведене, суд відхиляє доводи позивача щодо наявності підстав для звільнення від оподаткування належних йому нежитлових будівель у зв`язку з наданням їх в оренду ПрАТ Консюмерс-Скло-Зоря згідно Договору оренди об`єкта нерухомості №01/02-2016 від 01.02.2016 року.

Крім того, у позивача відсутній статус промислового підприємства, що також унеможливлює застосування п. є п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 460/1599/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула

Повне судове рішення складено 20 грудня 2019 року.