Справа № 520/11070/19
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

12 грудня 2019 р. справа № 520/11070/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку ст.287 КАС України в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименко Михайла Михайловича про скасування постанови, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, боржник, громадянин) у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про визнання протиправною і скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименко Михайла Михайловича від 30.09.2019р. ВП №60170036, якою була стягнута основна винагорода приватного виконавця у розмірі 7.053.140,91грн.

Аргументуючи цю вимогу зазначив, що приватний виконавець неправильно та безпідставно обрахував власну винагороду у такому розмірі

Відповідач, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Трофименко Михайло Михайлович (далі за текстом приватний виконавець) з поданим позовом не погодився.

Підставами заперечень проти позову є доводи про те, що основна винагорода розрахована вірно.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

06.02.2013р. Бородянським районним судом Київської області було видано виконавчий лист по справі №2/1006/219/12 про звернення стягнення на предмет іпотеки (належні заявникові 65 земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва) шляхом продажу на прилюдних торгах в рахунок погашення 70.531.409,15грн. заборгованості ТОВ «Усмарь» перед ПАТ АБ «Укргазбанк» за кредитним договором №16-К/11-VIР від 24.05.2011р.

Таким чином, предметом розгляду у цивільній справі №2/1006/219/12 було не стягнення боргу, а погашення боргу за рахунок предмету іпотеки.

При цьому, зі змісту названого виконавчого листа слідує, що боржниками є і як заявник, і й інший громадянин ОСОБА_2 .

Як указано у рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019р. по справі №520/3228/19, за виконавчим листом Бородянського районного суду Київської області 06.02.2013р. по цивільній справі №2/1006/219/12 Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснювалось виконавче провадження №54796068, де було винесено постанову від 25.10.2018р. про стягнення виконавчого збору.

Цим же рішенням суду установлені обставини того, що у цивільній справі Бородянського районного суду Київської області стягувались не кошти за боргом, а стягнення майна поручителя.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України ці обставини не підлягають повторному доказуванню по цій справі.

У подальшому, а саме: 26.09.2019р. за виконавчим листом Бородянського районного суду Київської області 06.02.2013р. по цивільній справі №2/1006/219/12 відповідачем, приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименко Михайлом Михайловичем було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60170036.

30.09.2019р. відповідачем було прийнято постанову по ВП №60170036 про стягнення основної винагороди у сумі 7.053.140,91грн.

Не погодившись із правомірністю цієї постанови, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зміст та обсяг повноважень приватного виконавця з приводу виконання рішень судів, а також спосіб та порядок реалізації цих повноважень визначені, насамперед, приписами Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів».

Так, згідно з ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

За правилом ч.3 ст.45 цього ж закону основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору, а відповідно до п.3 ч.1 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» при розподілі стягнутих з боржника грошових сум у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Як передбачено ч.3 ст.31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розв`язуючи спір, суд зважає, що відповідно до ч.1 ст.49 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ч.1 ст.572 Цивільного кодексу України).

Іпотека за визначенням ст.1 Закону України «Про іпотеку» - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Натомість, у силу положень ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, борг за договором кредиту може бути стягнутий лише із позичальника особисто, а майновий поручитель такого позичальника за іпотекою відповідає виключно майном - предметом іпотеки.

Відтак, стягнення боргу з майна за іпотекою є неможливим у силу прямої норми закону.

Тому судом і з`ясовано, що предметом стягнення за виконавчим листом Бородянського районного суду Київської області 06.02.2013р. по цивільній справі №2/1006/219/12 є не борг за грошовими зобов`язаннями заявника (чи кошти у якості активу), а нерухоме майно - власність заявника у порядку ст.39 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 2 ч.3 ст.31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" чітко та однозначно передбачені дві окремі та самостійні розрахункові бази для обчислення основної винагороди приватного виконавця, а саме: 1) сума, що підлягає стягненню, 2) вартість майна.

Звернення стягнення на предмет іпотеки власність поручителя, а не позичальника у порядку ст.39 Закону України «Про іпотеку» взагалі унеможливлює стягнення будь-яких коштів чи боргу у грошовому зобов`язанні.

Проте, відповідачем указане проігноровано, унаслідок чого розраховано суму основної винагороди приватного виконавця саме із суми боргу, хоча у межах справи Бородянського районного суду Київської області №2/1006/219/12 борг взагалі не стягувався.

Критерії законності рішення (діяння, тобто волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України.

У розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України приватний виконавець є суб`єктом владних повноважень.

Однак, суд констатує, що у ході розгляду справи приватним виконавцем не подано доказів відповідності закону оскарженого рішення (діяння), а обсяг використаних доказів та обрані мотиви не дозволяють визнати юридично правильними та фактично обґрунтованими ті підстави, які покладені в основу оскарженого рішення.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Підтверджений у ході розгляду справи факт порушення прав та інтересів заявника у галузі примусового виконання рішення суду за виконавчим провадженням є визначеною процесуальним законом підставою для задоволення позову.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області - Трофименко Михайла Михайловича від 30.09.2019р. ВП №60170036.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 6 ст. 287 КАС України, а саме: протягом 10 днів з дати проголошення (підписання).

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Старосєльцева