Справа № 560/3572/19
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2019-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3572/19
РІШЕННЯ

іменем України

20 грудня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дунаєвецької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою від 06.11.2019, в якій просить: 1. визнати протиправними дії Дунаєвецької міської ради від 29.06.2019 про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність орієнтовною площею 2.00 га для ведення селянського господарства ОСОБА_1 ; 2. зобов`язати Дунаєвецьку міську раду надати дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність орієнтовною площею 2.00 га., кадастрового номера :08:003:2004 для ведення селянського господарства ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідач листом від 27.06.2019 за № 1439/02.08-20 повідомив позивача, що за результатами розгляду рішення не було прийняте. В листі не вказана причина відмови.

Ухвалою суду від 08.11.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

20.11.2019 судом отримано відзив на позов за №02.05-12/2616 від 14.11.2019, згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що питання "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_1 ", згідно з протоколом п`ятдесят п`ятої сесії міської ради VII скликання від 21 червня 2019 року, було внесено до порядку денного пленарного засідання за № 81. Після обговорення даного питання міським головою винесено на голосування, як рішення сесії, за основу та в цілому. З результатом голосування: «за» - 5, «проти» - 0, «утримались» - 18, «не голосували» - 0 , рішення не прийняте. Ст. 33 Регламенту встановлено, що рішення міської ради вважається прийнятим, якщо після його обговорення на пленарному засіданні за нього проголосувала більшість від загального складу ради (вісімнадцять осіб). Оскільки за прийняття рішення проголосувало п`ять депутатів міської ради із 23 зареєстрованих, проект рішення "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_1 " не прийнято як рішення міської ради (арк. спр. 16-19).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, суд дійшов наступних висновків.

11 травня 2019 року позивач звернувся до голови міської ради Дунаєвецької об`єднаної територіальної громади із письмовою заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Дунаєвецької об`єднаної територіальної громади орієнтовною площею 2,00 га. До заяви додано документи: копія паспорта, посвідчення, графічні матеріали (арк. спр. 21).

Розпорядженням міського голови від 10 червня 2019 року за № 212/2019-р. про скликання чергової сесії Дунаєвецької ради VII скликання передбачено, зокрема, проведення пленарного засідання 21 червня 2019 року (арк. спр.22, зворот).

Головним спеціалістом земельно-архітектурного відділу апарату виконавчого комітету міської ради підготовлено проект рішення чергової сесії міської ради "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_1 ", який погоджено начальником юридичного відділу апарату виконавчого комітету міської ради (арк. спр. 23).

Згідно з протоколом 55-ї сесії міської ради VII скликання Дунаєвецької міської ради від 21 червня 2019 року вирішили: "Рішення "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_1 " неприйнято. «за» - 5, «проти» - 0, «утримались» - 18, «не голосували» - 0" (арк. спр. 41-47).

Листом від 27.06.2019 за №1439/02.08-20 ОСОБА_1 було повідомлено, що за результатами розгляду рішення не було прийняте (арк. спр. 52).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідно до абз. 1 ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. При цьому, підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Зазначений перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства є вичерпним. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі №803/1244/16.

При цьому, згідно п.34 ч.1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Тобто, приписами чинного законодавства встановлено, що розгляд клопотання заінтересованої особи повинен прийматись у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Аналогічна правова позиція вказана в постанові Верховного Суду від 23 листопада 2018 року по справі №826/8844/16.

Отже, міською радою розглядалося питання позивача на пленарному засіданні сесії, однак за результатами її розгляду не було прийнято рішення, що вказує на відповідну бездіяльність відповідача, котра є протиправною. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі №461/2782/17.

Відповідач зазначає, що згідно ст. 33 Регламенту Дунаєвецької міської ради, затвердженим рішенням п`ятдесят другої сесії міської ради VII скликання Дунаєвецької міської ради від 19.04.2019 № 1-52/2019 "Про затвердження Регламенту Дунаєвецької міської ради в новій редакції", рішення міської ради вважається прийнятим, якщо після його обговорення на пленарному засіданні за нього проголосувала більшість від загального складу ради. Однак, вказана норма регламенту не може замінювати собою норму Закону №280/97-ВР, який має вищу юридичну силу.

Також потрібно враховувати, що відповідно до ч.10 ст.59 Закону №280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Протокол не є рішенням (актом) в розумінні ст. 59 Закону №280/97-ВР, він не містить обґрунтування неприйняття рішення та відмови в задоволенні заяви позивача з посиланням на норми чинного законодавства (оскільки вичерпний перелік підстав для відмови визначений ЗК України), що, в свою чергу, позбавляє права на його оскарження у випадку незгоди.

У постанові Верховного Суду від 19.03.2018 по справі № 9901/414/18 зазначено, що під діями суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти активну поведінку, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних чи юридичних осіб. В той же час, під бездіяльністю розуміється пасивна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка також може вплинути на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичних та юридичних осіб. При цьому така бездіяльність призвела або могла призвести до певних негативних наслідків для громадянина чи юридичної особи і за своїм призначенням спрямована на зміну юридичного та фактичного стану цих осіб.

Порушення прав та інтересів позивача виникло внаслідок неприйняття рішення за результатами розгляду його заяви, тобто внаслідок не вчинення відповідачем дій, які він повинен і міг вчинити, тобто, має місце бездіяльність, а не дії. Тому в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій щодо відмови у наданні дозволу, за відсутності такої відмови, слід відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, у даному випадку належним способом захисту порушених прав позивача є саме визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Щодо вимог позивача в частині зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Водночас, судом не встановлено, що для прийняття рішення виконано всі умови, визначені законом, а саме, що уповноваженим органом здійснено перевірку відповідності місця розташування бажаних замовниками об`єктів вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, рішення відповідача про утримання від прийняття відповідного рішення за заявою позивача щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не відповідає критеріям, установленим частиною третьою статті 2 КАС України, оскільки не надає чіткої та зрозумілої відповіді стосовно наявності причини (причин), які унеможливлюють позитивне вирішення порушеного позивачем питання. Правова позиція за подібних правовідносин вже була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року по справі №820/688/17.

З урахуванням викладеного, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із прийняттям відповідного рішення. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 грудня 2018 року по справі №804/1469/17 та від 29.01.2019 по справі №824/332/17-а.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд, з урахуванням вказаних правових позицій Верховного Суду та обставин справи, приходить до висновку, що позивач частково довів позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів правомірність неприйняття рішення за заявою позивача, що підтверджено доказами, які перевірено судом. Порушені права позивача мають бути захищені шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, немає.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Дунаєвецької міської ради щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 11 травня 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Дунаєвецької об`єднаної територіальної громади орієнтовною площею 2,00 га.

Зобов`язати Дунаєвецьку міську раду розглянути у строки та в порядку, передбаченому ст. 118 Земельного кодексу України, заяву ОСОБА_1 від 11 травня 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Дунаєвецької об`єднаної територіальної громади орієнтовною площею 2,00 га, із прийняттям рішення відповідно до ст.ст. 26, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 20 грудня 2019 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Дунаєвецька міська рада (вул. Шевченка, 50, м.Дунаївці, Хмельницька область,32400 , код ЄДРПОУ - 04060714)

Головуючий суддя А.І. Петричкович