Справа № 0940/1407/18
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2019-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" грудня 2019 р. справа № 0940/1407/18
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Григорука О.Б.,
при секретарі Королевич О.В.,
за участю: представників позивача: Лазорка В.В., Кіт Р.В., Тепак Л.П., представників відповідачів - Юрчук Ю.В., Бабій Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом приватного фермерського господарства "Геліос" до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою від 10.08.2018 Івано-Франківським окружним адміністративним судом відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.
За результатами перегляду в порядку касаційного провадження постановою Верховного Суду від 18.06.2019 скасовано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2019, а справа №0940/1407/18 направлена на новий розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року за результатами розгляду клопотання про заміну сторони у справі залучено до участі у справі Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області як другого відповідача.
Відповідач Головне управління ДФС в Івано-Франківській області скористався правом на подання відзиву на позовну заяву (т. 6, а.с. 13-17). Відповідно до відзиву на позовну заяву представник відповідача щодо заявлених позовних вимог заперечив. В обґрунтування вказав, що податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі акту перевірки №211/09-19-14-01/34161089 від 21.03.2018 та з урахуванням результатів розгляду заперечень позивача. Представник відповідача вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято правомірно, а доводи викладені у позовній заяві не спростовують обставин, встановлених актом перевірки. Просив у задоволенні позову відмовити.
Представником позивача подано відповідь на відзив, згідно якої представник приватного фермерського господарства Геліос вказав на безпідставність доводів відповідача, просив суд позов задовольнити в повному обсязі (том 6, а.с. 20-29).
Відповідачі правом подання заперечень не скористались.
Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Просили позов задовольнити.
Представники відповідачів щодо задоволення позову заперечили, просили суд відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача Головного управління ДПС в Івано-Франківській області в задоволенні адміністративного позову просив відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у письмовому відзиві Головного управління ДФС в Івано-Франківській області та додаткових письмових поясненнях (т. 6, а. с. 141, 142)
Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, судом встановлено наступне.
Приватне фермерське господарство «Геліос» діє на підставі статуту та зареєстрований як юридична особа 12 квітня 2006 року Городенківською РДА Івано-Франківської області.
Згідно КВЕД зареєстровані серед інших також такі види діяльності як: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, 01.30 Змішане сільське господарство.
Позивач зареєстрований як суб`єкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість відповідно до свідоцтва №200099132 (т.2 а.с.191).
На підставі наказу від 9 лютого 2018 року №223 та направлень від 16 лютого 2018 року №247, №248, №249 податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, за результатами якої складено акт №211/09-19-14-01/34161089 від 21 березня 2018 року (том 1, а.с.25-92).
Висновками акта перевірки встановлено наступні порушення позивачем:
- пункту 209.2, підпункту а підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 розділу V Податкового кодексу України та пункту 23 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №569, в результаті чого встановлено заниження суми податку на додану вартість по операціях з сільськогосподарськими товарами/послугами (крім операцій із зерновими та технічними культурами та операцій з продукцією тваринництва) всього на суму 625788 грн., в тому числі за лютий 2016 року в сумі 480950 грн., за грудень 2016 року в сумі 144838 грн.;
- пунктів 1, 2 статті 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг від 06.07.1995, а саме встановлено непроведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій на загальну суму 313000 грн. та не видано розрахункових документів встановленої форми.
Позивач 28 березня 2018 року подав до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області заперечення на акт перевірки від №211/09-19-14-01/34161089 від 21 березня 2018 року, просив переглянути результати перевірки. За результатами розгляду вказаного заперечення Головне управління ДФС в Івано-Франківській області 6 квітня 2018 року надано відповідь про те, що висновки викладені в акті перевірки є законними, порушень вимог чинного законодавства під час перевірки не встановлено.
На підставі акта перевірки №211/09-19-14-01/34161089 від 21 березня 2018 року та з урахуванням результатів розгляду заперечень позивача Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області 12 квітня 2018 року прийнято податкові повідомлення-рішення:
Надаючи правову оцінку відповідності прийнятих податкових повідомлень-рішень вимогам законодавства, суд виходить із наступного.
Структуру таких грошових зобов`язань складають:
грошове зобов`язання донараховане внаслідок неправомірного, на думку податкового органу, розподілу сільськогосподарських культур та відсутності коду КВЕД у свідоцтві платника податку на додану вартість (порушення п. 209.2, підпункту «а» підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 та пункт 23 постанови Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №569) в сумі 625788,00 гривень, в тому числі за основним платежем 625788,00грн.;
грошове зобов`язання за результатами проведеної інвентаризації та встановленим фактом відсутності готової продукції (цукру), наявність якої відображена у бухгалтерському та податковому обліку в сумі 727870,00 грн., в тому числі за основним зобов`язанням 582296,00 грн. та за штрафними санкціями 145574,00 грн.;
грошове зобов`язання, донараховане внаслідок встановленого факту реалізації автомобіля в сумі 3636,75 грн., в тому числі за штрафними санкціями 3636,75 грн.;
Згідно підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючий орган має право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.
Під час проведення перевірки приватному фермерському господарству Геліос надано запит від 05.03.2018 про проведення інвентаризації залишків товарно-матеріальних цінностей. У даному запиті було зазначено про необхідність залучення до інвентаризації головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок платників основних галузей економіки управління аудиту ГУ ДФС в Івано-Франківській області Хомик Н.Ю., завідувача сектору якості аудиту управління аудиту ГУ ДФС в Івано-Франківській області Микитина Д.М. (т.2, а.с.221).
Поруч із підписом Хомик ОСОБА_2 . на даному акті міститься запис наступного змісту: Відсутній залишок цукру в кількості 999,878 т, а поруч підпису ОСОБА_3 запис: При поїздці на Радехівських цукровий завод фактичну наявність цукру не було пред`явлено.
Вказану обставину також відображено в акті перевірки №211/09-19-14-01/34161089 від 21 березня 2018 року (т. 1, а.с. 27, 28).
Заперечуючи щодо вимог позивача в цій частині, відповідач зазначає, що під час проведення перевірки, після її закінчення, в межах заперечень на акт перевірки позивач не надавав документи, що підтверджують зберігання цукру у ТОВ Радехівський цукор та будь-які інші документи, які б підтверджували його наявність.
Пунктом 44.6 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
При цьому, формулювання «після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки» передбачає подання таких документів саме до органу, який приймає рішенням за результатами перевірки. У спірних правовідносинах такі документи повинні були бути подані разом із запереченнями на акт перевірки чи інший термін, однак до прийняття контролюючим органом рішення з результатами перевірки.
Суд зазначає, що інформація відображена в акті перевірки на аркуші 3 та 4 щодо не встановлення наявності цукру піску в кількості 988,878 тонн, повинна була бути спростована позивачем в порядку встановленому пунктом 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, а у випадку відмови особи, що здійснювала перевірку з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки в порядку встановленому пунктом 44.7 вказаної статті.
При цьому, доводи відповідача щодо ненадання документів під час перевірки та після її завершення до прийняття рішення за результатами перевірки суд вважає достовірними, оскільки позивачем не надано доказів вжиття дій передбачених пунктами 44.6 та 44.7 статті 44 Податкового кодексу України. Як встановлено судом позивачем подано до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області письмове заперечення №27/03 від 27.03.2018 на акт від 21.03.2018. При цьому, жодного документу до такого заперечення позивачем не було додано, доказів подання таких документів до прийняття рішень за результатами перевірки суду не надано.
Посилання представників позивача про надіслання одночасно із скаргою та додатковими поясненнями до скарги, поданими до Державної фіскальної служби України під час проведення процедури адміністративного оскарження (т. 6, а.с. 51-65) не свідчить про дотримання позивачем вимог пунктів 44.6 та 44.7 статті 44 Податкового кодексу України, оскільки саме Головне управління ДФС в Івано-Франківській області, а не Державна фіскальна служба України є контролюючим органом, який приймає рішення за результатами такої перевірки в розумінні статті 44 Податкового кодексу України. Суд звертає увагу, що предметом оскарження у даній справі є саме податкові повідомлення-рішення, які прийняті Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області, які є протиправними на думку позивача.
Таким чином, вважається, що документи, на які посилається позивач, і, які на його думку, підтверджують факт наявності готової продукції станом на 31.12.2017, були відсутні у позивача на час складення такої звітності в силу законодавчих приписів, які містяться у пункті 44.6 статті 44 Податкового кодексу України.
Також суд зазначає, що підставою для формування податкової та бухгалтерської звітності є наявність первинних документів, а у даному випадку, документів, що підтверджують фактичну наявність готової продукції цукру-піску у кількості 999,878 тонн по ціні 9175 грн. без ПДВ. на суму 9173880,65 грн. станом на день формування такої звітності. Судом встановлено, що, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на представлення документів податковому органу, які підтверджують факт перебування на відповідальному зберіганні цукру-піску у ТОВ «Радехівський цукор», зокрема, згідно переліку зазначеному у додатках до скарги, що була подана до Державної фіскальної служби України.
Серед документів поданих до ДФС України наступні документи стосуються обставин щодо виявленої нестачі готової продукції: копія листа ПФГ «Геліос» від 17.04.2018 та копії довідок ТОВ «Радехівський цукор» від 17.04.2018 №386 та №387 (т.1, а.с. 120-122) , копія листа ПФГ «Геліос» від 05.03.2018 та копія довідки ТОВ «Радехівський цукор» №276 від 06.03.2018 (т.1, а.с. 123, 124), копії протоколів інвентаризаційної комісії (т.1, а.с. 125), копії договорів №146ЦБ/16 від 23.02.2016 та №154ЦБ/17 від 13.03.2017 укладених із ТОВ «Радехівський цукор» (т.1, а.с. 127-139), копія договору відповідального зберігання №1 від 02.01.2018 укладеного із зберігачем ОСОБА_4 та акту приймання-передачі від 02.01.2018 (т.1, а.с. 140-142).
Позивач зазначає, що твердження відповідача щодо нестачі цукру є безпідставними, оскільки станом на 31.12.2017 вказаний цукор перебував на відповідальному зберіганні у ТОВ «Радехівський цукор».
Судом встановлено, що договір №146ЦБ/16 від 23.02.2016, який долучався позивачем до скарги не містить умов щодо зберігання готової продукції.
Договір №154ЦБ/17 купівлі-продажу та переробки цукрових буряків урожаю 2017 року для виробництва цукру квоти «А» від 13.03.2017, укладений із ТОВ «Радехівський цукор» і був чинний станом на 31.12.2017.
Пунктом 4.2. договору передбачено, що товаровиробник (позивач) зобов`язаний протягом 45 календарних днів після дня передачі цукрових буряків замовнику (ТОВ «Радехівський цукор») на переробку на давальницьких умовах забрати належний йому цукор-пісок.
Пунктом 4.3.1 вказаного договору передбачено, що у випадку якщо товаровиробник (позивач) не вибере цукор у термін, що зазначений у п. 4.2 договору, цукор вважається переданим товаровиробником (позивачем) замовнику (ТОВ «Радехівський цукор») на відповідальне зберігання на наступний день після завершення терміну зазначеного у п. 4.2 договору.
З вказаного приводу суд зазначає, що з долучених позивачем до матеріалів справи актів виконаних робіт №Ч00000752 та прийому передачі сировини й готової продукції за період з 01.12.2017-27.12.2017 та №Ч00000669 прийому передачі сировини й готової продукції за період з 01.11.2017-30.11.2017 (т. 4, а.с. 229, 230) судом не встановлено, а вказаними актами не зафіксовано перебування на відповідальному зберіганні будь-якої кількості цукру піску станом у періодах, за який вони складені, та станом на 31.12.2017. Крім цього, будь-яких інших актів чи інших документів, які б підтвердили факт передачі товаровиробником (позивачем) замовнику (ТОВ «Радехівський цукор») на відповідальне зберігання цукру-піску в матеріалах справи не міститься. Також не підтверджує факт наявності станом на 31.12.2017 на відповідальному зберіганні вказаної кількості цукру акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №1680 від 31.01.2018, №3286 від 28.02.2018 та №4583 від 31.03.2018 (т. 4, а.с. 231-233) оскільки останні не містять інформації про кількість цукру, по зберіганню якого надавались послуги та щодо періоду в якому такі послуги надавались.
Крім цього суд зазначає, що з врахуванням пункту 4.2. договору №154ЦБ/17 від 13.03.2017 року строк передання цукру, який перероблений у листопаді та грудні згідно актів виконаних робіт №Ч00000752 та №Ч00000669 під відповідальне зберігання не настав.
Щодо наявного в матеріалах справи договору відповідального зберігання укладеного із зберігачем ОСОБА_4 та акту приймання-передачі від 02.01.2018 (т.1, а.с. 140-142) суд зазначає, що вказаний договір та акт приймання-передачі складено поза межами періоду, що перевірявся та не підтверджує наявність чи відсутність цукру-піску на зберіганні у періоді, що охоплювався перевіркою та не вплинув на встановлений факт нестачі цукру станом на 31.12.2017.
З вищенаведених мотивів, суд вважає також і правомірним вказане податкове повідомлення-рішення, оскільки позивачем під час здійснення перевірки до прийняття оскаржуваного рішення не подано контролюючому органу документів в порядку передбаченому пунктами 44.6 та 44.7 статті 44 Податкового кодексу України. Відповідно контролюючим органом правомірно зменшено розмір від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яке зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у зв`язку з його безпідставним завищенням в сумі 705105 грн. за грудень 2017 року, і яке пов`язане із встановленою нестачею цукру.
З матеріалів справи встановлено, що 31.05.2015 між Приватним фермерським господарством ГЕЛІОС (Продавець) та ОСОБА_5 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу Volkswagen Passat 2011 року випуску. Продаж здійснено сторонами за 25 000 грн., в тому числі податок на додану вартість 4 166,67 грн, сума без податку на додану вартість 20 833,33 грн.
Балансова вартість автомобіля Volkswagen Passat 2011 року випуску станом на початок 2015 року складала 93 568,72 грн. без податку на додану вартість.
З вказаного приводу суд зазначає, що згідно з пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.
Позивачем не надано суду доказів пред`явлення під час перевірки контролюючому органу документів, які б спростували балансову вартість встановлену податковим органом чи доказів дотримання порядку встановленого пунктами 44.6 та 44.7 статті 44 Податкового кодексу України
Щодо правомірності грошового зобов`язання донарахованого внаслідок неправомірного, на думку податкового органу, розподілу сільськогосподарських культур та відсутності коду КВЕД у свідоцтві платника податку на додану вартість (порушення п. 209.2, підпункту «а» підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 та пункт 23 постанови Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №569) в сумі 625788,00 гривень, в тому числі за основним платежем 625788,00грн. суд зазначає наступне.
Приватне фермерське господарство «ГЕЛІОС» як сільськогосподарське підприємство, у період з 01.01.2015 по 31.12.2016 перебувало на спеціальному режимі оподаткування податком на додану вартість та подавало до податкового органу дві декларації: податкову декларацію з податку на додану вартість (спеціального режиму оподаткування в сфері сільського господарства), в якій відображаються податкові зобов`язання і податковий кредит по операціях з поставки сільськогосподарських товарів (послуг) з позначкою 0121, податкову декларацію з податку на додану вартість (загальна) в якій відображаються податкові зобов`язання і податковий кредит по інших операціях з позначкою 0110.
Перевіркою встановлено, що до видів діяльності, на які буде застосовуватись дія спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, позивачем не внесено кодів видів діяльності 10.81 Виробництво цукру, при цьому зміни до переліку видів діяльності такого сільськогосподарського підприємства, на які поширюється дія спеціального режиму оподаткування, не внесені.
Однак, при цьому, як встановлено перевіркою, приватним фермерським господарством "ГЕЛІОС" застосовано спеціальний режим оподаткування до виробництва цукру та в порушення вимог пункту 209.7 статті 209 та пункту 209.17.17 статті 209 Податкового кодексу України завищено податкові зобов`язання на загальну суму ПДВ 198307 грн., в тому числі: продаж цукру-піску та меляси ТОВ Радехівський цукор в грудні 2016 року на загальну суму 1189847,70 грн. (в тому числі податок на додану вартість 198307,95 грн.) та, відповідно, завищено податковий кредит по придбаних товарно-матеріальних цінностях, які використовувались для надання даних послуг на загальну суму податку на додану вартість 454009 грн., а саме: за грудень 2016 року по ТОВ Радехівський цукор (Мішки з вкладишами на 50 кг та послуга по переробці цукрових буряків).
У ході перевірки встановлено, що вищезазначені суми податкових зобов`язань та податкового кредиту занижені у загальній декларації.
Пунктом 209.1 статті 209 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент вчинення спірних правовідносин) передбачено, що резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті, може обрати спеціальний режим оподаткування.
Відповідно до пункту 209.6 статті 209 Податкового кодексу України сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.
Згідно пункту 209.7 статті 209 Податкового кодексу України сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1-24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовлюються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб`єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.
Цукор і меляса відносяться до товарної групи 17 Цукор і кондитерські вироби з цукру, а буряковий жом до групи 23 Залишки і відходи харчової промисловості; готові корми для тварин УКТЗЕД.
Таким чином, зазначені продукти відносяться до сільськогосподарських в разі, якщо виробляються з власне вирощеного сільгосппідприємством буряка.
Відповідно до підпункту 209.15.5 пункту 209.15 статті 209 Податкового кодексу України виробництво продукції на давальницьких умовах із сировини, яка вирощується, відгодовується, виловлюється або збирається (заготовлюється) безпосередньо платником податку, - це операція з постачання сільськогосподарської сировини замовником (власником) - суб`єктом спецрежиму виробникові (переробникові) та прийняття останнім для переробки (обробки, збагачення чи використання) на готову продукцію на виробничих потужностях такого виробника (переробника) за відповідну плату без отримання права власності на таку продукцію.
В матеріалах справи містяться копії договору №146ЦБ/16 купівлі-продажу та переробки на давальницьких умовах цукрових буряків урожаю 2016 для виробництва цукру квоти А від 23.02.2016 та договору №154ЦБ/17 купівлі-продажу та переробки на давальницьких умовах цукрових буряків урожаю 2017 для виробництва цукру квоти А від 13.03.2017, укладених між товаровиробником приватним фермерським господарством Геліос та замовником товариством з обмеженою відповідальністю Радехівський цукор, предметом яких є зобов`язання сторін щодо вирощування, складування, зберігання, передачі-приймання, транспортування, переробки цукрових буряків урожаю 2016/2017 року на умовах купівлі-продажу та/або переробки цукрових буряків на давальницьких умовах та проведення сторонами взаєморозрахунків за дану продукцію (т.1, а.с.127-139).
Відповідно до умов зазначених договорів, товаровиробник, серед іншого, зобов`язаний подати на переробку на умовах цих договорів цукрові буряки урожаю 2016/2017 року. Замовник же зобов`язаний забезпечити своєчасне приймання та розвантаження якісних цукрових буряків товаровиробника, які доставлені власним автотранспортом товаровиробника та/або транспортом перевізника на призаводський бурякопункт замовника.
Таким чином, приватне фермерське господарство Геліос у спірний період не здійснювало переробку цукрових буряків (виробництво цукру), а передавало їх товариству з обмеженою відповідальністю Радехівський цукор для переробки на давальницьких умовах.
При цьому, для реалізації суб`єктом спецрежиму сільськогосподарським товаровиробником готової продукції, як похідної від обробки/переробки сільськогосподарської сировини суб`єкта спецрежиму, законодавством не передбачено будь-яких особливих умов щодо внесення до Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість як суб`єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість такого виду діяльності за кодом КВЕД як виробництво цукру (10.81), оскільки такий суб`єкт спец режиму-сільськогосподарський товаровиробник, не є переробником/обробником сировини та не отримує винагороди за переробку/обробку такої сировини.
За таких обставин, висновки контролюючого органу щодо завищення позивачем податкових зобов`язань на загальну суму податку на додану вартість 198307 грн. та, відповідно, завищення податкового кредиту по придбаних товарно-матеріальних цінностях, які використовувались для надання даних послуг на загальну суму податку на додану вартість 454009 грн. є помилковими.
Також в ході перевірки встановлено, що в лютому 2016 року позивачем у Додатку 10 до податкової декларації з податку на додану вартість невірно проведено перерозподіл податкового кредиту по операціях з сільськогосподарськими товарами/послугами. Враховуючи розрахунки питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів/послуг за лютий 2016 року, за результатами перевірки визначено суму заниженого податкового кредиту за лютий в сумі 481 903 грн. по операціях з зерновими та технічними культурами, що відповідно призвело до завищення суми податкового кредиту по операціях з сільськогосподарськими товарами/послугами за лютий 2016 року в сумі 481903,00 грн. та заниження суми позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду в сумі 14 483,80 грн.
Відповідно до підпункту а пункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 ПК України до виробничих факторів за рахунок яких сформовано податковий кредит відносяться товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.
У разі якщо товари/послуги, основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільськогосподарським підприємством частково для виготовлення сільськогосподарських товарів (послуг), а частково для інших товарів/послуг, то сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту розподіляється виходячи з питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості усіх товарів/послуг, поставлених за 12 попередніх послідовних звітних (податкових) періодів.
Отже, при визначенні напряму декларування сум податку на додану вартість визначальним є, зокрема, безпосереднє використання придбаних товарів/послуг у виробництві сільськогосподарської продукції. При цьому, факт безпосереднього зв`язку використання придбаних товарів/послуг у виробництві сільськогосподарської продукції може бути встановлений з врахуванням якісних характеристик товарів/послуг, які б однозначно свідчили про призначення придбаних товарів/послуг для використання у виробництві сільськогосподарської продукції, відповідали б змісту цієї діяльності.
Пунктом 23 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 569, встановлювалось, що суб`єкти спеціального режиму оподаткування та платники - сільськогосподарські підприємства, які відповідають пункту 209.18 статті 209 Кодексу, ведуть окремий облік операцій: із сільськогосподарськими товарами/послугами, крім зернових і технічних культур та продукції тваринництва, визначених у пункті 209.19 статті 209 Кодексу; із зерновими та технічними культурами, визначеними у пункті 209.19 статті 209 Кодексу; з продукцією тваринництва, визначеною у пункті 209.19 статті 209 Кодексу.
Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році від 24.12.2015 №909-VІІІ було внесено зміни до Податкового кодексу України, відповідно до яких з 1 січня 2016 року для суб`єктів спеціального режиму оподаткування запроваджено часткову сплату сум ПДВ до бюджету та на їх спеціальні рахунки. Розмір суми ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету та перерахуванню на спеціальні/поточні рахунки, залежить від виду сільськогосподарської продукції, що реалізується (зернові та технічні культури, продукція тваринництва, інша сільськогосподарська продукція). З метою визначення сум ПДВ, що підлягають сплаті до державного бюджету та перерахуванню на спеціальні/поточні рахунки платників, сільськогосподарські підприємства суми податкових зобов`язань та податкового кредиту звітного (податкового) періоду визначають за кожним видом таких операцій.
Зазначеним Законом підпункти а та б пункту 209.2 статті 209 ПК України викладено у такій редакції : Позитивна різниця між сумою податкових зобов`язань звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту звітного (податкового) періоду, визначена: а) за операціями з сільськогосподарськими товарами/послугами (крім операцій із зерновими і технічними культурами та операцій з продукцією тваринництва) підлягає перерахуванню: до державного бюджету - у розмірі 50 відсотків; на спеціальні рахунки, відкриті сільськогосподарським підприємствам - суб`єктам спеціального режиму оподаткування в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, - у розмірі 50 відсотків; б) за операціями із зерновими і технічними культурами підлягає перерахуванню: до державного бюджету - у розмірі 85 відсотків; на спеціальні рахунки, відкриті сільськогосподарським підприємствам - суб`єктам спеціального режиму оподаткування в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, - у розмірі 15 відсотків.
Розрахунок питомої ваги вартості кожного виду сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості постачання усіх сільськогосподарських товарів/послуг здійснюється щомісячно у додатку 9 (ДС9) до податкової декларації з ПДВ за формою, затвердженою Порядком № 21, в якій відображаються результати діяльності в межах спеціального режиму оподаткування.
З урахуванням значення розрахованої питомої ваги сума сплаченого (нарахованого) ПДВ при придбанні/виготовленні товарів/послуг, основних фондів відноситься до податкового кредиту по операціях із зерновими і технічними культурами, та/або операціях з продукцією тваринництва, та/або операціях з іншими сільськогосподарськими товарами/послугами пропорційно частці (питомій вазі), розрахованій у додатку 9 (ДС9) до податкової декларації з ПДВ із позначками «0121 0123».
Для ведення податкового обліку за окремими видами сільськогосподарських операцій у складі податкової декларації з ПДВ із позначками «0121 0123» передбачено додаток 10 (ДС10).
У разі якщо товари/послуги, основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільгосппідприємством виключно для виробництва одного виду товарів/послуг (зернових і технічних культур або продукції тваринництва, або інших сільськогосподарських товарів/послуг), сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту у зв`язку з таким виготовленням/придбанням повністю відноситься до складу податкового кредиту за відповідним видом операцій.
Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році від 24.12.2015 №909-VІІІ доповнено статтю 209 пунктом 209.19 такого змісту: З метою застосування пункту 209.2 і підпункту 209.15.1 пункту 209.15 цієї статті: зернові культури - зернові культури товарних позицій 1001-1008 згідно з УКТ ЗЕД; технічні культури - технічні культури товарних позицій 1205 і 1206 00 згідно з УКТ ЗЕД; продукція тваринництва - продукція товарних позицій 0102 і 0401 згідно з УКТ ЗЕД.
Відповідно до долученого до матеріалів справи експертного заключення №В-148 від 18.03.2006 експерта Івано-Франківської торгово-промислової палати Нізола Л. ОСОБА_6 . соя відноситься до бобових зернових культур.
Таким чином, позивач мав право відобразити суму сплаченого (нарахованого) податкового кредиту у зв`язку виготовлення/придбанням товарів/послуг, основних фондів, у складі податкового кредиту за відвідним видом операцій (зернових і технічних культур), тоді як контролюючим органом безпідставно зроблено висновок про завищення суми податкового кредиту по операціях з сільськогосподарськими товарами/послугами (крім операцій із зерновими і технічними культурами та операцій з продукцією тваринництва) за лютий 2016 року в сумі 481 903 грн.
Помилковість такого перерозподілу податкового кредиту по операціях із сільськогосподарськими товарами послугами відповідачами належними та допустимими доказами у справі не підтверджена.
За таких обставин позовні вимоги щодо визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення в частині збільшення грошового зобов`язання на суму 625788,00 грн. підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що наказом Приватного фермерського господарства ГЕЛІОС №31 від 31.12.2014 Про організацію безкоштовного харчування працівників наказано працівникам Приватного фермерського господарства Геліос організувати у робочі дні одноразове безкоштовне харчування працівників на умовах шведського столу (т.2, а.с.175).
Суми податку на додану вартість, нараховані (сплачені) підприємством платником податку у зв`язку з придбанням продуктів харчування для забезпечення безкоштовного харчування своїх працівників на умовах шведського столу, включаються до складу податкового кредиту такого підприємства за умови наявності відповідного документального підтвердження (податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних, зареєстровані в ЄРПН, митні декларації, інші документи, передбачені підпунктом 201.11 статті 201 ПК України).
При цьому, якщо вартість зазначеного безкоштовного харчування включається до вартості товарів/послуг, операції з постачання яких є об`єктом оподаткування та пов`язані з отриманням доходів зазначеним підприємством, дані товари визнаються такими, що призначаються для використання/використані в господарській діяльності, і додаткового нарахування податкових зобов`язань за правилами, встановленими пунктом 198.5 статті 198 ПК України, не здійснюється.
В свою чергу, якщо вартість послуг з харчування не включається до вартості товарів/послуг, то дані товари/послуги визнаються такими, що постачаються безоплатно в межах господарської діяльності, а тому податкові зобов`язання нараховуються відповідно до пункту 185.1 статті 185 Кодексу, база оподаткування ПДВ визначається згідно з пунктом 188.1 статті 188 ПК України. Податкові зобов`язання відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України також не нараховуються.
З матеріалів справи вбачається, що витрати на придбання продовольчих товарів (продуктів харчування) віднесено позивачем до загальновиробничих витрат (бухгалтерський рахунок 91), загальногосподарські представницькі витрати обліковуються на рахунку 92 Адміністративні витрати, а витрати на проведення прийомів з метою збуту продукції на рахунку 93 Витрати на збут.
Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 Витрати собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.
Таким чином, надання безкоштовного харчування працівникам передбачає наявність витрат підприємства на таку операцію, проте дає можливість не нараховувати зобов`язання ПДВ, користуючись правом на податковий кредит.
В свою чергу, безоплатна передача інших товарів, окрім продуктів харчування, у ході перевірки не встановлена, в акті від №211/09-19-14-01/34161089 від 21.03.2018 не зазначена.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області відповідно до задоволених вимог на користь приватного фермерського господарства Геліос сплачений судовий збір у розмірі 9941 грн. 21 коп.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Григорук О.Б.

Рішення складене в повному обсязі 16.12.2019.