Справа № 640/16396/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 грудня 2019 року № 640/16396/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., за участі секретаря судового засідання Яцеленко Ю.О., представника позивача Шилан Д.О. (довіреність від 06.09.2019 року №14/1-14-136), представника відповідача Пархоменко М.В. (довіреність від 17.04.2019 року №3373/20.3/22-19) вирішивши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Міністерства освіти і науки України
доВідділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Міністерство освіти і науки України (далі також - позивач, МОН України) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі також - відповідач), в якому просить скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Дмитра Євгеновича (від 26.07.2019 року №58643777/20.1/4) про накладення на Міністерство освіти і науки України (, 01135, м. Київ, пр. Перемоги, 10) штрафу за невиконання без поважних причин встановлений державним виконавцем строк рішення у розмірі 5 100,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.10.2018 року у справі №814/1516/18, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2018 року, позов ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України задоволено. Зокрема, зобов`язано Міністерство освіти і науки України вчинити заходи щодо встановлення порядку видачі дублікатів атестатів про середню освіту, про що 08.01.2019 року видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Дмитра Євгенійовича (далі також - державний виконавець) від 18.03.2019 року відкрито виконавче провадження №58643777 та зазначено про необхідність виконати рішення суду від 12.10.2018 року у справі №814/1516/18 протягом 10 робочих днів.

Листом МОН України від 04.04.2019 року №14.1/2-19 звернулося до державного виконавця з проханням закінчити виконавче провадження у зв`язку з тим, що наказом Міністерства освіти і науки України від 10.12.2003 року №811, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.02.2004 року за №201/8800 "Про затвердження Положення про ІВС "Освіта" та Порядку замовлення, видачі та обліку документів про освіту державного зразка" вже врегульовано питання щодо порядку видачі дублікатів атестатів про середню освіту, що забезпечує право стягувача звернутися до Миколаївської вечірньої школи №1 отримати дублікат атестата про загальну середню освіту.

З огляду на те, що на думку позивача, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.10.2018 року у справі №814/1516/18, не зобов`язано МОН України затвердити новий порядок, оскільки його вже затверджено та ним врегульовано правовідносини щодо замовлення, видачі та обліку документів про освіту, позивач вважає, що рішення суду в цій частині ним виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, постановою державного виконавця від 26.07.2019 року №58643777 на Міністерство освіти і науки України накладено штраф у розмірі 5 100,00 грн. за невиконання у встановлений державним виконавцем строк рішення суду без поважних причин.

З огляду на те, що рішення суду МОН України виконано, та враховуючи, що про таке виконання позивачем повідомлено державного виконавця у встановлений законодавством строк, позивач просить суд визнати постанову про накладення штрафу протиправною та скасувати її.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.10.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 04.11.2019 року. Зобов`язано відповідача подати до суду належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №58643777 та відзив відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, який, з урахуванням вимог статей 269, 287 КАС України у строк до початку судового засідання.

У судове засідання 04.11.2019 року прибув представник позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2019 року застосовано до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України захід процесуального примусу шляхом накладення штрафу в порядку частини першої статті 145 та частини першої статті 149 Кодексу адміністративного судочинства України. Стягнуто в дохід Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України штраф у сумі 3 842,00 грн. на рахунок Державної судової адміністрації України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2019 року витребувано повторно у Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №58643777. Відкладено судове засідання до 20.11.2019 року.

Водночас, після ухвалення судових рішень від 04.11.2019 року у справі №640/16396/19, з комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" судом встановлено, що витребувані копії матеріалів виконавчого провадження №58643777 та відзив на позовну заяву представником відповідача головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Дмитром Євгеновичем подано до канцелярії Окружного адміністративного суду міста Києва 01.11.2019 року, проте передані безпосередньо складу суду для долучення до матеріалів справи після закриття судового засідання 04.11.2019 року.

Відповідно до змісту відзиву, відповідач проти позову заперечує наступних підстав.

У листі МОН України від 04.04.2019 року №14.1/2-19, отриманому відповідачем 10.04.2019 року, з-поміж іншого зазначено, що під час ухвалення рішення від 12.10.2018 року у справі №814/1516/18 Миколаївським окружним адміністративним судом не повно досліджено норми чинного законодавства та не з`ясовано факт існування наказу Міністерства освіти і науки України від 10.12.2003 року №811, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.02.2004 року за №201/8800 "Про затвердження Положення про ІВС "Освіта" та Порядку замовлення, видачі та обліку документів про освіту державного зразка".

Водночас, дослідивши зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі №814/1516/18 державний виконавець дійшов висновку, що боржником рішення не виконано ні до відкриття виконавчого провадження, ні у встановлений державним виконавцем десятиденний строк.

Враховуючи викладене, відповідач заперечує проти позову, оскільки, як зазначає, діяв у межах, встановлених Законом України "Про виконавче провадження".

У судове засідання 20.11.2019 року прибула представник позивача. Належним чином повідомленим відповідачем про дату, час та місце проведення судового засідання, участь уповноваженого представника не забезпечено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.11.2019 року ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2019 року про застосування заходів застосування процесуального примусу у справі №640/16396/19 скасовано.

Представником позивача подано відповідь на відзив та уточнену позовну заяву в порядку статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом поставлено на обговорення питання прийняття уточненої позовної заяви до розгляду.

Відповідно до змісту прохальної частини уточненої позовної заяви, позивач просить суд розглядати позовні вимоги в наступній редакції:

1) визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Дмитра Євгеновича щодо не вчинення певних дій, а саме: не винесення постанови про закриття виконавчого провадження №58643777 та не скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 18.03.2019 року і постанови про накладення штрафу від 26.07.2019 року;

2) зобов`язати вчинити дії, а саме:

- винести постанову про закриття виконавчого провадження №58643777;

- скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 18.03.2019 року;

- скасувати постанову про накладення на Міністерство освіти і науки України штрафу у розмірі 5100, 00 грн.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.

З огляду на відповідність уточненої позовної заяви, якою збільшено позовні вимоги, частині сьомій статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про її прийняття до розгляду.

Крім того, приймаючи заяву позивача в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо не вчинення певних дій, а саме: не винесення постанови про закриття виконавчого провадження №58643777 та не скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 18.03.2019 року у виконавчому провадженні №58643777до розгляду, судом враховано наступне.

Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону №1404 рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

З матеріалів справи судом встановлено, що постанову від 18.03.2019 року про стягнення виконавчого збору з позивача винесено в рамках виконавчого провадження №58643777. Вказана постанова в окреме виконавче провадження не виводилася.

Крім того, позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає, зокрема, у не винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження №58643777.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання бездіяльності державного виконавця протиправною в частині не винесення постанови про закриття виконавчого провадження №58643777 та не скасування постанови про стягнення виконавчого збору, зобов`язання вчинити дії, від 18.03.2019 року у виконавчому провадженні №58643777, підлягають розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України Миколаївським окружним адміністративним судом, як судом, яким видано виконавчий лист №814/1516/18 від 08.01.2019 року у адміністративній справі №814/1516/18 та на підставі якого відкрито виконавче провадження №58643777, у межах якого, на думку позивача, відповідачем допущено протиправну бездіяльність та мали бути б вчинитися певні дії.

Водночас, відповідно до частин першої, другої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Якщо справа щодо пов`язаних вимог територіально підсудна різним місцевим адміністративним судам (відповідно до частини першої статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України "Місцеві адміністративні суди" - місцеві загальні суди як адміністративні суди та окружні адміністративні суди), то її розглядає один з цих судів за вибором позивача.

Враховуючи положення процесуального законодавства, суд дійшов висновку по розгляд позовних вимог про: 1) визнання протиправною бездіяльності державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Дмитра Євгеновича щодо не вчинення певних дій, а саме: не винесення постанови про закриття виконавчого провадження №58643777 та не скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 18.03.2019 року; 2) зобов`язання вчинити дії, а саме: винести постанову про закриття виконавчого провадження №58643777; скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 18.03.2019 року.

У зв`язку з викладеним, судом відкладено розгляд справи №640/16396/19 до 02.12.2019 року з метою надання відповідачу часу надати суду правову позицію щодо уточненої позовної заяви.

Через канцелярію суду 03.12.2019 року відповідачем подано заперечення на уточнену позовну заяву, в яких останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Також, відповідачем подано клопотання про залишення позову без розгляду на підставі частини третьої статі 123 Кодексу адміністративного судочинства України щодо пропуску строку звернення до суду в частині оскарження постанови від 18.03.2019 року про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 16.12.2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, з огляду на що, судове засідання відкладено до 19.12.2019 року.

Через канцелярію суду 16.12.2019 року позивачем подано клопотання про поновлення строку подання уточненої позовної заяви.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України 19.12.2019 року фіксування проголошення судового рішення за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.12.2019 року адміністративний позов Міністерства освіти і науки України в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Дмитра Євгеновича щодо не вчинення певних дій, а саме: не скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 18.03.2019 року; зобов`язати вчинити дії, а саме: скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 18.03.2019 року залишено без розгляду.

Дослідивши матеріали справи в іншій частині позовних вимог, судом встановлено наступне.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.10.2018 року у справі №814/1516/18 позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України задоволено частково. Зобов`язано Міністерство освіти і науки України повідомити ОСОБА_1 про результати перевірки звернення до Урядової гарячої лінії за №ІЛ-8027156 від 15.08.2018 року та суть прийнятого рішення. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства освіти і науки України щодо забезпечення поновлення порушеного права ОСОБА_1 на отримання дубліката атестата про середню освіту, здобуту в 1972 році. Зобов`язано Міністерство освіти і науки України вчинити заходи щодо встановлення порядку видачі дублікатів атестатів про середню освіту.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2018 року у справі №814/1516/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.10.2018 року залишено без змін.

08.01.2019 року Миколаївським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №814/1516/18 в частині зобов`язання Міністерства освіти і науки України вчинити заходи щодо встановлення порядку видачі дублікатів атестатів про середню освіту.

12.02.2019 року стягувачем ОСОБА_1 подано заяву до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про примусове виконання рішення суду на підставі виконавчого листа від 08.01.2019 року №814/1516/18.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Дмитра Євгенійовича від 18.03.2019 року відкрито виконавче провадження №58643777 з метою примусового виконання виконавчого листа від 08.01.2019 року №814/1516/18. Встановлено строк боржнику - Міністерству освіти і науки України, виконати рішення суду протягом десяти робочих днів.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Дмитра Євгеновича від 18.03.2019 року стягнуто з боржника виконавчий збір.

Листом Департаменту правового забезпечення Міністерства освіти і науки України від 04.04.2019 року №б/н (вх. Міністерства юстиції України від 10.04.2019 року №12642-33-19) повідомлено відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що: "… Миколаївський окружний адміністративний суд не повно дослідив норми чинного законодавства та не з`ясував той факт, що наказом Міністерства освіти і науки України від 10.12.2003 року №811, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.02.2004 року за №201/8800 "Про затвердження Положення про ІВС "Освіта" та Порядку замовлення, видачі та обліку документів про освіту державного зразка" вже врегульовано це питання. Міністерство освіти і науки України вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що рішення суду від 08.01.2019 року по справі №814/1516/18 було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.".

З огляду на викладене, МОН України просить державного виконавця закінчити виконавче провадження №58643777 та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду в повному обсязі.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Дмитра Євгеновича від 26.07.2019 року накладено штраф на користь держави у розмірі 5100 грн. у зв`язку з невиконанням рішення суду без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 року №814/1516/18 у задоволенні заяви Міністерства освіти і науки України про роз`яснення судового рішення, встановлення способу та порядку виконання рішення суду відмовлено.

Відповідно до змісту ухвали підставою для відмови у роз`ясненні судового рішення слугувало те, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.10.2018 року у справі №814/1516/18 Міністерством освіти і науки України в апеляційному порядку не оскаржено, з огляду на що, є йому зрозумілим.

Вважаючи постанову від 26.07.2019 року про накладення штрафу протиправною, та, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у невинесені постанови про закінчення виконавчого провадження, позивач звернувся до суду за захистом свої прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (із змінами і доповненнями) (далі - Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 1 частиною першою статті 3 Закону №1404 встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою, пунктами 16, 18 частини третьої статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Частиною четвертою статті 19 Закону №1404 передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Пунктом 6 частиною п`ятою статті 19 Закону №1404 встановлено, що боржник зобов`язаний надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Статтею 63 Закону встановлено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до частин першої - третьої статті 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Системний аналіз викладених правових норм свідчить про те, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. Поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.

При цьому, застосування такого заходу реагування як винесення постанови про накладення штрафу є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Отже, слід дійти висновку, що постанову про накладення штрафу державним виконавцем може бути винесено лише після перевірки виконання такого рішення та у разі невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.10.2018 року у справі №814/1516/18, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2018 року, зокрема зобов`язано Міністерство освіти і науки України вчинити заходи щодо встановлення порядку видачі дублікатів атестатів про середню освіту.

Дослідивши зміст означених судових рішень, суд погоджується із твердженням позивача, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.10.2018 року у справі №814/1516/18 не зобов`язано Міністерство освіти і науки України саме затвердити новий порядок видачі дублікатів атестатів про середню освіту.

Суд звертає увагу позивача, що у рішенні Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.10.2018 року у справі №814/1516/18 зазначено: "Щодо вимог позивача про зобов`язання Міністерства встановити порядок видачі дублікатів атестатів про середню освіту, суд зазначає, що не може втручатись у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. <…> У даному випадку суд вважає, що правильним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача вчинити заходи щодо встановлення порядку видачі дублікатів атестатів про середню освіту".

У цьому випадку, під "вжиттям заходів" судом розуміється вчинення Міністерством освіти і науки України заходів, передбачених законодавством, у межах своїх дискреційних повноважень, тобто на власний розсуд суб`єкта владних повноважень.

Так, згідно з підпунктами 1, 2, 3, 70 пункту 4 Положенням про Міністерство освіти і науки України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 630 (із змінами і доповненнями), МОН України відповідно до покладених на нього завдань: узагальнює практику застосування законодавства з питань, що належать до його компетенції, розробляє пропозиції щодо вдосконалення законодавчих актів, актів Президента України, Кабінету Міністрів України та в установленому порядку вносить їх на розгляд Кабінету Міністрів України; погоджує проекти законів, інших актів законодавства, які надходять на погодження від інших міністерств та центральних органів виконавчої влади, готує в межах повноважень, передбачених законом, висновки і пропозиції до проектів законів, інших актів законодавства, які подаються на розгляд Кабінету Міністрів України, та проектів законів, внесених на розгляд Верховної Ради України іншими суб`єктами права законодавчої ініціативи, нормативно-правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим; розробляє проекти законів та інших нормативно-правових актів з питань, що належать до його компетенції; затверджує порядок виготовлення, видачі та обліку документів про освіту, вимоги до їх форми та/або змісту.

Отже, законодавством передбачено можливість вчинення Міністерством освіти і науки України альтернативних заходів крім прийняття нового порядку видачі дублікатів атестатів про середню освіту.

Дослідивши матеріали справи та виконавчого провадження, судом встановлено, що у зв`язку з помилковим розумінням резолютивної частини рішення суду, що підлягає виконанню за виконавчим листом від 08.01.2019 року №814/1516/18, позивачем не здійснено та не повідомлено відповідачу про заходи, вчинені Міністерством освіти і науки України на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.10.2018 року у справі №814/1516/18 у встановлений державним виконавцем строк.

Суд зауважує, що згідно із статтею 33 Закону №1404 за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

З аналізу положень Закону №1404 слідує, що саме на сторін виконавчого провадження покладено обов`язок щодо письмового повідомлення виконавця про обставини, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, або іншу інформацію, що сприяє виконанню судового рішення.

Разом з тим, судом, як і державним виконавцем, таких дій боржника не встановлено, що останнім не спростовано.

Відомостей щодо поважності причин невиконання рішення суду позивачем ні державному виконавцю, ні суду не повідомлено.

Суд зауважує, що звернення позивача до Миколаївського окружного адміністративного суду із заявою від 02.09.2019 року про роз`яснення судового рішення від 12.10.2018 року №814/1516/18 також не може вважатися поважною причиною не виконання рішення суду.

Крім того, дослідивши матеріали виконавчого провадження та доводи позивача, суд дійшов висновку, що посилання МОН України у листі від 04.04.2019 року №б/н (вх. Міністерства юстиції України від 10.04.2019 року №12642-33-19), адресованому відповідачу про те, що під час ухвалення рішення від 12.10.2018 року у справі №814/1516/18 Миколаївським окружним адміністративним судом не повно досліджено норми чинного законодавства та не з`ясовано факт існування наказу Міністерства освіти і науки України від 10.12.2003 року №811, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.02.2004 року за №201/8800 "Про затвердження Положення про ІВС "Освіта" та Порядку замовлення, видачі та обліку документів про освіту державного зразка", є підставами для апеляційної скарги на відповідне рішення суду.

Законом №1404 не уповноважено державного виконавця надавати правову оцінку судовим рішенням, які підлягають примусовому виконанню, а тому, вказані позивачем у листі обставини правомірно не враховані відповідачем під час оцінки дій боржника у виконавчому провадженні №58643777 у межах повідомлення державного виконавця про виконання рішення суду.

Відповідно до частин другої, третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З огляду на те, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2018 року у справі №814/1516/18 рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.10.2018 року залишено без змін, судом встановлено, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.10.2018 року у справі №814/1516/18 набрало законної сили 12.12.2018 року, а тому, підлягає обов`язковому виконанню.

Разом з тим, з матеріалів справи, виконавчого провадження та Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що Міністерство освіти і науки України, як відповідач у справі №814/1516/18, правом апеляційного оскарження рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.10.2018 року не скористалося.

Враховуючи, що позивачем рішення суду не виконано у строк, встановлений державним виконавцем під час його примусового виконання, та поважності причин такого невиконання боржником державного виконавця не повідомлено, слід дійти висновку, що державним виконавцем обґрунтовано винесено оскаржувану постанову від 26.07.2019 року про накладення штрафу.

Щодо позовних вимог щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом

Так, з матеріалів справи судом встановлено не виконання позивачем рішення суду від 08.01.2019 року у справі №814/1516/18 до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №58643777, що виключає пункт 9 частини першої статті 39 Закону №1404 як підставу закінчення виконавчого провадження №58643777, шляхом винесення відповідачем постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду в повному обсязі боржником, як того просить позивач.

Отже, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Виходячи з положень частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі "Горнсбі проти Греції" Європейським судом з прав людини в пункті 40 рішення зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції").

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі "Глоба проти України" відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі "Бурдов проти Росії" (Burdov v. Russia), заява №59498/00, пункт 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, пункт 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 року у справі "Фуклев проти України" (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі "Глоба проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" зазначено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

Отже, оцінюючи дії державного виконавця, вчинених саме в межах виконавчого провадження №58643777, та дії позивача, які, зокрема, передували винесенню оскаржуваної постанови, враховуючи те, що судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовано позивачем невиконання останнім рішення суду та не вжиття боржником альтернативних дій щодо його виконання, передбачених законодавством в разі ускладнення виконання рішення, суд дійшов висновку, що державним виконавцем правомірно винесено постанову від 26.07.2019 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні №58643777.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та враховуючи, що судом не виявлено порушень відповідачем вимог законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241- 246, 250, 271, 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Міністерства освіти і науки України відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 КАС України.

Згідно з частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

У відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Міністерство освіти і науки України (, адреса: 01135, м. Київ, просп. Перемоги, 10);

Відповідач: Відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13).

Повне рішення складено 19.12.2019 року.

Суддя Л.О. Маруліна