Справа № 362/4656/19
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 362/4656/19 Суддя (судді) першої інстанції: Ковбель М.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

секретарі - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, Заступника начальника головного управління Державної фіскальної служби у Київській області Орленка Ігоря Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, Заступника начальника головного управління Державної фіскальної служби у Київській області Орленка І.М. про визнання протиправною та скасування постанови № 49 від 12 липня 2019 року про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.163-15 КпАП України.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 набувала у власність об`єкти нерухомого майна шляхом їх будівництва, а в подальшому їх реалізовувала на підставі договорів купівлі-продажу, які посвідчувались нотаріально. Тобто, на переконання суду першої інстанції, діяльність фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з будівництва багатоповерхових житлових будинків з метою подальшої їх реалізації спрямована на досягнення економічних і соціальних результатів та здійснювалася з метою одержання доходу.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Свої доводи обґрунтовує тим, що протокол про адміністративне правопорушення складено через більше ніж два місяці після виявлення правопорушення та особи, яка його нібито вчинила, чим порушено ч. 2 ст. 254 КпАП України. Підкреслює, що позивача не було повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення, чим позбавлено останнього права на ознайомлення з матеріалами справи, надання пояснень та подання доказів та на захист. Звертає увагу на те, що на ОСОБА_1 , яка не є суб`єктом господарювання, не поширюється обов`язок застосування реєстратора розрахункових операцій при реалізації власного майна. Зауважує, що неповідомлення позивача про проведення перевірки призвело до порушення вимог п. 85.2 ст. 85 ПК України. Зазначає, що відчужувала майно як його власник - фізична особа, а не як фізична особа-підприємець, що свідчить про діяльність, яка не пов`язана з провадженням підприємницької діяльності.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДПС у Київській області просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому наголошує, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції. Підкреслює, що ним було правомірно розглянуто адміністративне правопорушення за адресою ГУ ДФС у Київській області. Зауважує, що діяльність позивача підпадає під ознаки підприємницької.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДФС у Київській області, на підставі пп.78.1.2. п.п.78.1.13 п.78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI, зі мінами (далі - Кодекс), наказу ГУ ДФС у Київській області № 845 від 18 квітня 2019 року , проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних податків і зборів при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов`язаної з будівництвом та продажем нерухомого майна за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2018 року

Термін проведення перевірки згідно з Наказом становить 5 робочих днів з 26 квітня 2019 року 07 травня 2019 року за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2018 року.

ГУ ДФС у Київській області направило копію наказу № 845 від 18 квітня 2019року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмове повідомлення від 18 квітня 2019 року №176/10-36-13-03 надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення ОСОБА_1 18 квітня 2019 року (а.с. 36 - 39).

За результатами перевірки складено Акт від 14 травня 2019 року № 390/10-36-13-03/ "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 ". (а.с. 24-33), яким в п.9, зокрема, встановлено порушення ОСОБА_1 пункту 1 ст. 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями) в частині здійснення розрахункових операцій в готівковій формі без застосування реєстратора розрахункових операцій.

ГУ ДФС у Київській області направлено Позивачу повідомлення №15877/К/10-36-13-03 від 02 липня 2019 року , щодо розгляду адміністративного протоколу стосовно ОСОБА_1 , яке відбудеться 08 липня 2019 року на 11 год. 30 хв. в приміщенні ГУ ДФС у Київській області, каб.№ 508. Повідомлення направлено 03 липня 2019 року (а.с. 43, 77).

Оскільки ОСОБА_1 на складання та підписання протоколів про адміністративні правопорушення не з`явилась за вказаною адресою, в результаті цього було складено Акт від 08 липня 2019 року № 674/10-36-13-03 «Про неявку фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 для складання та підписання Протоколів про адміністративне правопорушення» (а.с. 76), та складено протоколи, відповідно до яких ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності.

В результаті чого, 12 липня 2019 року заступником начальника ГУ ДФС у Київській області Орленком І.М. була винесена постанова № 49 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 163-15 КпАП України, та накладення стягнення у вигляді штрафів розмірі 1700 гривень (а.с. 46).

Згідно вищевказаної постанови, позивач порушила ст.163-15 КУпАП, пункт 1 ст.3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме: проведення розрахунків без застосування реєстратора розрахункових операцій.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_1 є належним суб`єктом, відповідальним за порушення ст.163-15 КУпАП, а дії заступника начальника ГУ ДПС у Київській області Орленка І.М. щодо винесення постанови № 49 відповідно є правомірними та законними.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та способом, які передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, ст. 7 КпАП України визначено, що ніхто не може бути підданий заходу стягнення у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом. Провадження по справах про адміністративні правопорушення здійснюється на підставі суворого дотримання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

У відповідності до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 КпАП України, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

У силу приписів ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу п. 1 ст. 3 Закону України "Про застосуванні реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Положення ст. 163-15 КпАП України передбачають, що порушення порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), у тому числі перевищення граничних сум розрахунків готівкою, недотримання установлених законодавством вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів - тягне за собою накладення штрафу на фізичну особу - підприємця, посадових осіб юридичної особи від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що положення п. 1 ст. 3 Закону України застосовуються виключно до суб`єктів господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання є:

- господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

- громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про реєстрацію ОСОБА_1 як фізичної-особи підприємця, а тому остання не є суб`єктом господарювання та не підпадає під регулювання Закону України "Про застосуванні реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Щодо доводів позивача про неврахування судом першої інстанції того, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням норм чинного законодавства, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

У силу приписів ст. 252 КпАП України про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це.

З аналізу наявного в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення № 61 від 08 липня 2019 року (а.с. 40) вбачається, що про порушення, на думку відповідача, ОСОБА_1 вимог чинного законодавства ГУ ДФС у Київській області стало відомо при проведенні позапланової документальної невиїзної перевірки, висновки якої зафіксовано в акті від 14 травня 2019 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з твердженням апелянта, що протокол № 61 від 08 липня 2019 року було складено через більше ніж два місяці з моменту виявлення правопорушення та особи, яка його нібито вчинила, що у свою чергу свідчить про недотримання відповідачем вимог зазначеної вище ч. 2 ст. 252 КпАП України.

Згідно з положеннями статті 268 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У силу приписів ч. 1 ст. 277-2 КпАП України повістка про розгляд справи вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Положеннями ст. 283 КпАП України передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Таким чином, положення КпАП України закріплюють процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, та містить застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи. Недотримання державним інспектором, в процесі винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, визначеної КпАП України процедури призводить до порушення права особи приймати участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення та інших прав, визначених статтею 268 КпАП України, що є підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення

Аналогічний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 20 березня 2018 року № 690/233/17 та від 31 січня 2019 року № 760/10803/15-а

Аналіз змісту наявної у матеріалах справи копії протоколу про адміністративне правопорушення від 08 липня 2019 року свідчить, що його було складено без участі особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, однак не враховано судом першої інстанції, протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено дату розгляду адміністративної справи, було отримано позивачем 11 липня 2019 року (а.с. 41-42), тобто за день до розгляду справи та прийняття оскаржуваної постанови. Викладене свідчить про недотримання ГУ ДФС у Київській області вимог щодо належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи.

Таким чином, ГУ ДФС у Київській області не було забезпечено своєчасного та належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи про правопорушення у сфері податкового законодавства, що, на переконання судової колегії, є порушенням правил рівності всіх її учасників та позбавленням позивача права на подання додаткових документів, пояснень тощо. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що постанова прийнята суб`єктом владних з порушенням встановленої законодавством процедури, у зв`язку із чим є протиправною та підлягає скасуванню.

Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування» не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Крім того, Європейський суд у справі «Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG» (1975, AC 591 at 638) вказав, що сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі «Yvone van Duyn v. Home Office», принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (п. 128), та «Беєлер проти Італії» (п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (п. 74 рішення ЄСПЛ у справі «Лелас проти Хорватії»).

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення проведений за відсутності доказів належного повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного індивідуального акту як такого, що прийнятий суб`єктом владних повноважень поза межами правового поля з порушенням процедури розгляду.

За правилами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, Заступника начальника головного управління Державної фіскальної служби у Київській області Орленка Ігоря Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № 49 від 12 липня 2019 року про накладення адміністративного стягнення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов