Справа № Зп/9901/8/19
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2019-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 грудня 2019 року

Київ

справа №Зп/9901/8/19

адміністративне провадження №Зп/9901/8/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Калашнікової О.В.,

суддів: Білак М.В., Загороднюка А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 )звернувся до Верховного Суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову. В заяві просить суд заборонити Генеральній прокуратурі України до вирішення спору по суті та набрання судовим рішенням сили видання наказу на підставі спірного рішення сьомої кадрової комісії Генеральної прокуратури України від 06 грудня 2019 року, пункт 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора першого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчим центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях Державного бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами Генеральної прокуратури України.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову суд дійшов наступних висновків.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Пунктом 2 частини першої статті 152 КАС України повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності; або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти.

Частиною другою статті 152 КАС України передбачено наступне, якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, а також відомі заявнику: реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб), за його наявності, або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Відповідно до частини першої статті 153 КАС України заява про забезпечення позову подається, зокрема:

1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

З аналізу вказаної норми вбачається, що заяву про забезпечення позову має бути подано до суду із додержанням правил підсудності.

Згідно з статтею 24 КАС України, Верховний Суд переглядає судові рішення місцевих та апеляційних адміністративних судів у касаційному порядку як суд касаційної інстанції.

Разом з цим, в силу частини четвертої статті 22 цього Кодексу Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Наведені норми свідчать, що Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи з чітко визначеним суб`єктним складом, наведеним у статті 22 КАС України.

У заяві про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначено відповідачем Генеральну прокурату України, тобто до суб`єкта оскарження, який відсутній у визначеному статтею 22 Кодексу переліку.

Отже, звертаючись з даною заявою до Верховного Суду як суду першої інстанції, позивачем порушено визначені КАС України правила інстанційної підсудності.

У той же час, за змістом статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За правилами частини першою статті 22 КАС України місцеві адміністративні суди (місцеві загальні суди як адміністративні суди та окружні адміністративні суди) вирішують адміністративні справи як суди першої інстанції, крім випадків, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Отже, системний аналіз наведених правових норм свідчить, що окружним адміністративним судам підсудні спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень дій чи бездіяльності. При цьому, як правило такі спори вирішуються за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) особи-позивача, але не виключно. Позивач має право звернутися до адміністративного суду за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Окремо Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 7 статті 154 КАС України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.

Частиною 1 та 2 статті 152 передбачаються вимоги щодо змісту і форми заяви про забезпечення позову, які не в повній мірі виконані заявником.

Виходячи з вище наведеного, Верховний Суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення заяви про забезпечення позову без розгляду.

Керуючись статтями 152, 153, 154, Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

...........................

...........................

...........................

О.В. Калашнікова

М.В. Білак

А.Г. Загороднюк,

Судді Верховного Суду