Справа № 580/2220/19
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2220/19
19 грудня 2019 року м. Київ
Судді Шостого апеляційного адміністративного суду Беспалова Олександра Олександровича щодо постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 р., винесеної за результатами розгляду апеляційних скарг заступника прокурора прокуратури Черкаської області та Головного управління Державної казначейської служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року в справі за адміністративним позовом заступника прокурора Прокуратури Черкаської області до Головного управління Державної казначейської служби в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
17.12.2019 р. постановою Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу заступника прокурора прокуратури Черкаської області задоволено частково.
Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби у Черкаській області задоволено повністю.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року скасовано.

Ухвалено нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову заступника прокурора прокуратури Черкаської області до Головного управління Державної казначейської служби в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовлено повністю.

Вважаю, що у даній справі Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов помилкових висновків в частині скасування рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Зокрема, відхиляючи доводи позивача та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що у розумінні п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV у виконавчому документі зазначається, крім іншого, ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб).

З огляду на вказану норму, колегія суддів дійшла висновку про те, що у ній міститься чіткий перелік визначених вимог до виконавчого листа, який підлягає виконанню, та носить імперативний порядок (наказний).

Крім того, колегія суддів вважає, що у разі допуску будь-яких відхилень, або неточностей у виконавчому листі зазначене призведе до дискримінації відносно інших осіб.

В той же час, як свідчить наявна в матеріалах справа копія поданої позивачем заяви, адресованої відповідачу, у ній зазначено код ЄДРПОУ як стягувача, так і боржника (а. с. 14).

Пунктом 6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845, визначено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб, в тому числі, заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення).

Вказане, на мою думку, свідчить як про дотримання позивачем вимог Порядку № 845 щодо зазначення коду ЄДРПОУ безпосередньо у заяві, так і про відсутність реальних перешкод для відповідача у прийнятті виконавчого документа до виконання, який, до того ж, здійснює казначейське обслуговування позивача та має усі його реквізити.

Відтак у питанні відсутності у виконавчому документі ідентифікаційного коду державного органу як підстави для неприйняття його до виконання, переконаний, що трактування колегією суддів положень п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» є занадто суворим (надмірно формальним), що неодмінно призведе до затягування процедури виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Висловлюю побоювання, що такий формальний підхід до бездоганного дотримання законодавчих норм не сприятиме і виправленню систематичної помилки в державі, яка полягає у ілюзорності права на суд через тривале невиконання судових рішень, на недопустимості якої неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини.

Відповідно до ч. 3 ст. 34 КАС України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

Користуючись таким правом, не погоджуюся з постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року.

Суддя

Шостого апеляційного адміністративного суду О. О. Беспалов