Справа № 200/12236/19-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2019-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2019 р. Справа№200/12236/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 02 вересня 2019 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування,

- зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати ОСОБА_1 до стажу періоди роботи з 15.08.1984 р. по 12.11.1984 р., та з 14.08.1992 р по 22.12.1992 р. в БУ №4 Будмеханізація, періоди роботи з 01.01.2016 р. по 16.06.2017 р. в ТОВ Донвуглепоставка,

- зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 червня 2019 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування,

- стягнути з Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03 червня 2019 року він звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 23 вересня 2019 року засобами поштового зв`язку ним було отримано рішення про відмову в призначенні пенсії від 02 вересня 2019 року. Рішення обґрунтовано відсутністю необхідного пільгового стажу. До страхового та пільгового стажу не зараховано періоди роботи: з 22.10.2014 року по 24.08.2015 року в ТОВ «Донбасвуглепроходка» оскільки відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу, заявником не надано довідку підтверджуючу пільговий характер роботи, накази про проведення атестації робочих місць; з 01.01.2016 року по 16.06.2017 року період роботи в ТОВ «Донвуглепоставка» оскільки підприємством не підтверджено спусками в шахту заяйнятість повний робочий день під землею; з 15.08.1984 року по 12.11.1984 року, та з 14.08.1992 року по 22.12.1992 року в БУ №4 «Будмеханізація» оскільки записи завірено печаткою неіснуючої держави.

Позивач не погоджується з рішенням відповідача, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У строк, встановлений судом через відділ документообігу та архівної роботи суду відповідачем було надано відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог позивача. В обґрунтування заперечень зазначив, що відповідно до наданих документів та на підставі ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу позивача зараховано 21 рік 10 місяців 17 днів, до пільгового за списком №1-05 років 07 місяців 05 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно даних трудової книжки від 04.09.2000 року, а саме: з 15.08.1984 року по 12.11.1984 року, з 14.08.1992 року по 22.12.1992 року в БУ №4 «Будмеханізація», так як записи завірені печаткою неіснуючої держави. До пільгового стажу не зарахований період роботи з 01.01.2016 року по 16.06.2017 року в ТОВ «Донвуглепоставка», так як підприємством не підтверджено спусками в шахту зайнятість повний робочий день під землею. У зв`язку з чим, позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з відсутністю на дату звернення необхідного пільгового стажу 7 років.

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_2 виданий 10 серпня 2000 року Красноармійським МВ УМВС України в Донецькій області), відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (РНОКПП 42169323) орган виконавчої влади, який в даних правовідносинах здійснює повноваження, покладені Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011 (далі за текстом - Положення №384/2011) та відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії.

Для призначення пенсії були надані наступні документи: заява про призначення пенсії від 03.06.2019 року №2475, копію трудової книжки від 04.09.2000 року серія НОМЕР_3 , копію диплому від 19.05.1984 року серія НОМЕР_4 , довідку видану Селидівським об`єднаним міським військовим комісаріатом від 20.02.2017 року №25, копію диплому від 16.08.1988 року №428192, копію диплому від 29.05.1993 року №431988, архівні довідки видані архівним відділом Покровської міської ради від 07.11.2018 року №54, від 10.04.2017 року №115, архівні довідки видані Великомихайлівською сільською радою від 18.01.2017 року № 14, №18, довідку, видану ДП «Красноармійськвугілля» ВП «Шахта «Родинська» від 15.03.2017 року №01-10/364, історичну довідку, видану ДП «Красноармійськвугілля» ВП «Шахта «Родинська» від 15.03.2017 року №01-10/365, довідки видані ВП «Шахта «5/6» ДП «Мирноградвугілля» від 30.05.2019 року №86, від 25.10.2018 року №205, від 21.01.2019 року №12,12/1; довідки видані ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» від 25.02.2019 року №33, від 24.04.2019 року №24.04.1, від 07.11.2018 року №234, 235; довідку видану ВП «Шахта «Капітальна» від 13.02.2019 року №67; архівні довідки, видані Приватним архівом ліквідованих підприємств від 07.02.2019 року №16, №16/1; архівні довідки, видані Приватним архівом ліквідованих підприємств від 07.02.2019 року №16/2, №16/3; 16/4; копію особистої картки приватного архіву ліквідованих підприємств; копія наказів Шахтобудівельного управління №2 від 09.03.1993 року №18/к, від 13.01.1993 року №4/к , від 09.06.1993 №39/к, від 11.10.1993 року №74/к; довідки видані ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» від 23.10.2018 №735, №602; довідку видану ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» від 09.10.2018 року №319; довідки видані ТОВ «Донвуглепоставка» від 26.10.2016 року №63, 64, від 24.10.2018 року №62, від 21.11.2018 року №41; довідки видані ВП «Шахта «Центральна» ДП «Мирноградвугілля» від 26.10.2018 року №623,624, довідки, видані ДП «Селидіввугілля» ВП Шахта 1-3 «Новогродівська» від 22.02.2017 року №26/125, від 06.11.2018 року №304; ксерокопію паспорта, ксерокопію картки платника податків, копії наказів від 24.06.1988 №02/596, від 20.01.2000 №28, від 16.01.2007 №10, від 27.10.2008 №562, від 12.04.2012 №149/1, від 03.11.2012 №161/1, від 12.07.2016 №47/тб.

Рішенням Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02 вересня 2019 року, відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так як заявник на дату звернення не має необхідного пільгового стажу 7 років. Період роботи в ТОВ «Донвуглепоставка» з 01.01.2016 по 16.06.2017 не враховано до пільгового стажу за списком №1, так як підприємством не підтверджено спусками в шахту зайнятість повний робочий день під землею. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно даних трудової книжки від 04.09.2000 року в БУ №4 тр. «Будмеханізація» з 15.08.1984 по 12.11.1984, з 14.08.1992 по 22.12.1992, так як записи завірено печаткою неіснуючої держави. Окрім того, до страхового та пільгового стажу не зараховано період роботи з 22.10.2014 року по 25.08.2015 року в ТОВ «Донбасвуглепроходка», так як відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу заявником не надано довідку підтверджуючу пільговий характер роботи, накази про проведення атестації робочих місць.

Не погодившись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Між тим, суд зазначає, що позивачем не оскаржується не зарахування відповідачем до пільгового стажу відпустки без оплати: 3 дні в 1989 році, 3 дні в 2001 році, 9 днів в 2018 році, прогули: 1 день в 1989 році, страйки: 3 дні в 1989 році, відсутні дані в табелі спусків: 11.1988 році. Також, не оскаржується не зарахування періоду роботи з 22.10.2014 року по 25.08.2015 року в ТОВ «Донбасвуглепрохідка».

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту з приводу правомірності відмови у зарахуванні до пільгового та страхового стажу спірних періодів роботи.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття управлінням спірного рішення, що регулюється нормами Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та іншими нормативними документами, що регулюють спірні правовідносини.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон № 1058-ІV від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ( далі- Закон № 1058).

Відповідно до статті 1 Закону №1058, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 5 Закону №1058, винятково цим Законом визначається, зокрема, пенсійний вік чоловіків і жінок, після досягнення якого особа має право на призначення пенсії за віком.

Пунктом 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються органами Пенсійного фонду за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

За приписами пункту першого частини другої статті 114 Закону №1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За змістом статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону № 1058).

Згідно із частиною четвертою статті 24 Закону України №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно зі статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків № 1 або № 2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком № 1 або № 2.

Відсутність підтвердження цих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу та призначення пенсії на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 грудня 2015 року у справі № 686/19687/14а.

Більше того, суд наголошує, що з вищевикладеного вбачається, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладеною в постанові від 07.03.2018р. у справі № 233/2084/17 провадження № К/9901/2399/17.

Щодо спірного періоду роботи позивача з 15.08.1984 року по 12.11.1984 року та з 14.08.1992 року по 22.12.1992 року на підприємстві БУ №4 тр. «Будмеханізація» у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , містяться наступні записи:

- з 15.08.1984 року позивач прийнятий машиністом мотокатка 4 розряду на Родинську дільницю в Будівельне управління № 4 тр. «Будмеханізація» (наказ №66к від 15.08.1984 року),

- з 12.11.1984 року звільнений за пунктом 3 статтею 36 КЗпП УРСР у зв`язку з призовом до лав Радянської армії (наказ №85к від 12.11.1984 року);

- з 14.08.1992 року прийнятий водієм в КАВЗ в мехцех в Будівельне управління № 4 тр. «Будмеханізація» (наказ №71к від 13.08.1992 року),

- з 21.09.1992 року переведений машиністом катка на Родинську дільницю (наказ №80к від 18.09.1992 року),

- з 22.12.1992 року звільнений за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ №97-к від 18.12.1992 року).

Згідно пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи-працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права та інтереси.

Таким чином позивач не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 р. у справі №754/14898/15-а провадження № К/9901/11030/18 та від 17.07.2018 у справі №220/989/17, провадження № К/9901/3158/17.

Трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, а отже твердження відповідача, що період роботи з 15.08.1984 року по 12.11.1984 року та з 14.08.1992 року по 22.12.1992 року на підприємстві БУ №4 тр. «Будмеханізація» зарахувати до страхового стажу неможливо в зв`язку з тим, що період роботи позивача в даній організації завірено печаткою не існуючої держави не ґрунтуються на жодній нормі законодавства, оскільки відсутні норми, які визначали б обов`язок підприємств замінювати печатки та штампи після проголошення Україною незалежності.

Окрім того, положення Постанови Верховної Ради України від 11.05.1992 "Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи" № 2318-XII та Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів", затвердженої наказом МВС України від 18.10.1993 № 643 не містять положень про нечинність фактично існуючих печаток та штампів та про обов`язок їх заміни. Не впливає на права та законні інтереси позивача і факт припинення статусу СРСР як суб`єкта міжнародного права, а також факт створення Співдружності Незалежних Держав. Та обставина, що підприємство не змінило свою печатку новою після припинення СРСР, не робить документи, які засвідчені нею, нечинними.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 Справа № 275/615/17 (К/9901/768/17).

За приписами ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 2ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

З врахуванням наведених обставин та норм чинного законодавства, судом було встановлено, що стаж роботи позивача (за спірні періоди часу) визначений у його трудовій книжці підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періодів з 15.08.1984 року по 12.11.1984 року та з 14.08.1992 року по 22.12.1992 року на підприємстві БУ №4 тр. «Будмеханізація» є протиправними, оскільки порушують конституційне право позивача на пенсійне забезпечення.

Щодо спірного періоду роботи позивача з 01.01.2016 року по 16.06.2017 року на підприємстві ТОВ «Донвуглепоставка» у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , містяться наступні записи:

- з 01.10.2015 року позивач прийнятий прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті (наказ №66к від 30.09.2015 року),

- з 16.06.2017 року звільнений за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України (наказ №45к від 16.06.2017 року).

Вивченням змісту трудової книжки позивача судом встановлено, що в ній наявні відповідні записи, які підтверджують пільговий стаж роботи позивача за період роботи з 01.01.2016 року по 16.06.2017 року на підприємстві ТОВ «Донвуглепоставка», а тому записів, наявних в трудовій книжці достатньо для зарахування такого спірного стажу позивача.

Відповідачем не надані докази того, що записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні.

З Довідки від 24.10.2018 року №62 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої ОСОБА_1 , вбачається те, що зазначена особа працювала повний робочий день на підземних роботах в ТОВ «Донвуглепоставка» та за період з 10.03.2014 року (наказ №15-к від 07.03.2014 року) по 23.03.2014 року (наказ №18-к від 24.03.2014 року) та виконував гірничі роботи з проходження гірничих виробок на ПАО ШУ Покровське за професією, посадою прохідника підземного, що передбачена списком №1 розділ 1 підрозділ 1 код КП 1.1а на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №36 Постанови Кабміну України від 24.06.2016 року №461, наказ про атестацію робочих місць №161/1 від 03.11.2012 року та за період з 01.10.2015 року (наказ №66-к від 30.09.2015 року) по 16.06.2017 року (наказ №45-к від 16.06.2017 року) виконував гірничі роботи з проходження гірничих виробок на ПАО ШУ Покровське за професією, посадою прохідника підземного, що передбачена списком №1 розділ 1 підрозділ 1 код КП 1.1а на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №36 Постанови Кабміну України від 24.06.2016 року №461, наказ про атестацію робочих місць №161/1 від 03.11.2012 року.

Наказом по підприємству ТОВ «Донвуглепоставка» від 03.11.2012 року №161/1 «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці» затверджено перелік професій та посад, працівникам яких підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 (додаток №1).

Як вбачається з Довідки ТОВ «Донвуглепоставка» від 01.10.2019 року №157 на адвокатський запит від 26.09.2019 року, ОСОБА_1 , 1966 року народження, працював в ТОВ «Донуглепоставка» з 01.10.2015 року по 16.06.2017 року за професією прохідника підземного 5 розряду з повним робочим днем в шахті на дільниці прохідницьких робіт №1. Роботи проводились на ПрАТ «ШУ «Покровське». Окрім того, у довідці зазначено, що оскільки ТОВ «Донвуглепоставка» не має свого контрольного табелю, звірка спусків та виїздів у шахту проводилась саме ПрАТ «ШУ «Покровське», на підставі Договору №190 від 10.03.2011 року згідно зі спільним наказом з ТОВ «Донуглепоставка» та ПрАТ «ШУ «Покровське» №8 від 18.01.2016 року. У зв`язку з чим, ТОВ «Донуглепоставка» не має можливості видати довідки про спуски в шахту.

Також, до довідки ТОВ «Донвуглепоставка» додано особову картку працівника ОСОБА_1 , заяву від 30.09.2015 року про прийняття ОСОБА_1 прохідником підземним 5 розряду, наказ від 30.09.2015 року №66-к про прийняття на роботу ОСОБА_1 прохідником підземним 5 розряду з 01.10.2015 року таб.№1716, заяву про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням з 16.06.2017 року, наказ від 16.06.2017 року №45-к про звільнення ОСОБА_1 з 16.06.2017 року таб.№1716 за власним бажанням, наказ від 18.01.2016 року № 98 ТБ, №8 між ПрАТ «ШУ «Покровське» та ТОВ «Донвуглепоставка» «Про спільну діяльність між ПрАТ «ШУ «Покровське» та ТОВ «Донуглепоставка».

Окрім того, суд зазначає про те, що наявними у матеріалах справи індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-5 підтверджується факт сплати страхових внесків за позивача підприємством страхувальником ТОВ «Донвуглепоставка» () у період з 01.01.2016 року по 16.06.2017 року включно.

Також, відповідно до Постанов Правління ПФУ № 26-1 від 05 листопада 2009 року «Про Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування органам ПФУ», № 25-2 від 03 грудня 2013 року «Про визнання такою, що втратила чинність, Постанови Правління ПФУ від 08 жовтня 2010 року № 22-2», якими затверджувалися «Довідники кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства», встановлено код підстав для обліку спецстажу за № ЗП3013А1 - працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць; чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

В матеріалах справи містяться індивідуальні відомості про застраховану особу, позивача, за формою ОК-5, в яких зазначено, що страхові внески за позивача вносилися за професією за кодом ЗП3013А1, що в свою чергу відповідає наведеним положенням пенсійного законодавства.

Із врахуванням відомостей трудової книжки позивача та інформації про спецстаж в індивідуальних відомостях про особу форми ОК-5, які можуть бути підставою визначення стажу роботи особи відповідно до п. 3, 20 Порядку 637, до пільгового стажу підлягає зарахуванню період роботи позивача: з 01.01.2016 року по 16.06.2017 року на підприємстві ТОВ «Донвуглепоставка».

Суд вважає необґрунтованими визначені відповідачем в рішенні про відмову в призначенні пенсії підстави неврахування наведеного періоду роботи у складі пільгового стажу, зокрема, необхідність надання довідок про підземні спуски, оскільки відомості про роботу та про атестацію робочих місць наявні в трудовій книжці та Індивідуальних відомостях форми ОК 5, які, виходячи зі змісту положень Порядку 637, є належним доказом зайнятості на роботах, що надають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Окрім того, суд зазначає, що приписами статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

З аналізу вищезазначених положень, суд приходить до висновку про те, що органи, які призначають пенсію мають право перевіряти надані заявником документи, а саме вимагаючи відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряючи обґрунтованість їх видачі.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що відповідач вчиняв будь - які дії стосовно звернення до підприємства з вимогою надати довідку про підземні спуски в шахту за спірний період.

Отже, відповідачем протиправно не враховано до пільгового стажу період роботи позивача в ТОВ «Донвуглепоставка» з 01.01.2016 року по 16.06.2017 року.

Згідно п.4.7 Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

За даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне оформлення документів підприємства на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження пільгового характеру роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначив ЄСПЛ у справі. Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що він при прийнятті рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, тобто с забезпеченням усіх прав особи. Рішення не є пропорційним, з огляду на те що воно порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст.46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямоване це рішення.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Україною Законом № 8475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб і юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було і вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Chahal v. the United Kingdom, заява 22414/93, рішення від 15 листопада 1996 року Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст І зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)),

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, яке полягає у визнанні протиправним та скасуванні рішення відповідача від 02.09.2019 року про відмову в призначенні пенсії позивачу та зобов`язанні відповідача повторно розглянути заяву позивача від 03.06.2019 року про призначення пенсії за віком та зарахуванні до страхового стажу періоди роботи з 15.08.1984 року по 12.11.1984 року та з 14.08.1992 року по 22.12.1992 року на підприємстві БУ №4 тр. «Будмеханізація» та до пільгового стажу період роботи з 01.01.2016 року по 16.06.2017 року в ТОВ «Донвуглепоставка».

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. квитанцією від 08.10.2019 року за подання до суду адміністративного позову до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, судовий збір у розмірі 768,40грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 02 вересня 2019 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (, юридична адреса: 85323, Донецька область, м.Мирноград, вул.Центральна, б.13) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) від 03.06.2019 року про призначення пенсії за віком та зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 15.08.1984 року по 12.11.1984 року та з 14.08.1992 року по 22.12.1992 року на підприємстві БУ №4 тр. «Будмеханізація» та до пільгового стажу період роботи з 01.01.2016 року по 16.06.2017 року в ТОВ «Донвуглепоставка».

Стягнути з Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, юридична адреса: 85323, Донецька область, м.Мирноград, вул.Центральна, б.13) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 21 грудня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя П.В. Кочанова