Справа № 520/5984/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 р.Справа № 520/5984/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника позивача Гордієнко Н.П.

представника відповідача Хачатрян Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Транссервіс" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2019, суддя Спірідонов М.О., 61022, майдан Свободи, 6, Харків, повний текст складено 29.07.19 по справі № 520/5984/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транссервіс"

до Головного управління Держпраці у Харківській області

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транссервіс" (далі позивач, ТОВ "Транссервіс") звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області (далі відповідач, ГУ Держпраці у Харківській обл.), в якому просило суд зобов`язати ГУ Держпраці у Харківській обл. скасувати акт перевірки суб`єкта господарювання № 19-03.02-5216/0414 від 24.04.2019.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Не погодившись з даним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач послався на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Позивач зазначив, що не оскаржував акт перевірки, а оскаржував неправомірні дії суб`єкта владних повноважень. В судовому засіданні суду першої інстанції позивач наголошував, що висновки акту перевірки не є предметом розгляду цієї справи, а тому не підлягають дослідженню питання можливості оскарження приписів відповідача, винесених на підставі акту. Вимога про визнання акту незаконним і скасування його судом відсутня.

Суд першої інстанції дійшов хибного висновку про підставу порушення відповідачем чинного законодавства, оскільки відповідачем було порушено не вимоги наказу Міністерства надзвичайних ситуацій України від 11.08.2011 №826, а вимоги Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та постанови кабінету Міністрів України №342 від 10.05.2018.

Спірний акт перевірки складений за формою, затвердженою наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України від 11.08.2011 №826, тобто не актуалізований, застарілий та такий, що розроблений без врахування без урахування Методики, затвердженої 10.05.2018. У спірному акті відсутні вимоги про зазначення в акті відповідних доказів, що підтверджують наявність порушення вимог законодавства, та поля для опису негативних насідків, що настали в результаті порушення вимог законодавства.

За результатами перевірки відповідач попередив позивача про необхідність негайного зупинення виконання певних робіт та експлуатації об`єктів. При цьому у спірному акті відсутнє вищезазначене поле, а тому факт наявності загрози життю чи здоров`ю працюючих контролюючим органом не встановлено, і відсутня прозорість у діях і мотивах відповідача при визначенні окремих порушень такими, що є підставою для обмеження роботи позивача.

Суд не застосував у відношенні відповідача ч.2 ст. 19 Конституції України.

Судом першої інстанції не вірно було визначено предмет позову та як наслідок неправильно застосовано норми статей 2, 5, 19, 90, 242 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України).

На думку апелянта, суд першої інстанції припустився неправильного тлумачення норм КАС України, зосередивши увагу на тому, чи є акт рішенням індивідуальної дії, проте не звернув увагу на те, що дії відповідача також не відповідають вимогам чинного законодавства та порушують права та законні інтереси позивача. Позивач вважає такий розгляд справи порушенням права на справедливий суд, передбаченим ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950. Для підтвердження правової позиції позивачем було надано до матеріалів справи копію акту, а також текст правової позиції Державної регуляторної служби України, якою підтверджується неправомірність дій відповідача (використання форми акту перевірки, яка не відповідає вимогам законодавства).

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2019 залишено без руху апеляційну скаргу у зв`язку з несплатою судового збору.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.10.2019, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито провадження у справі.

17.10.2019 відповідач надіслав до суду апеляційної інстанції відзив, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. В обгрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що посилання позивача на використання «не уніфікованої» форми акту є безпідставними, оскільки форма акту перевірки суб`єкта господарювання затверджена п. 2 наказу Міністерства надзвичайних ситуацій України від 11.08.2011 № 826. Також відповідач зазначив, що оскаржуваний акт перевірки безпосередньо не породжує для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на його права та обов`язки.

Ухвалою колегії суддів від 24.10.2019 закінчено підготовку до розгляду та призначено справу у відкритому судовому засіданні.

15 листопада 2019 року позивачем до суду направлено пояснення, в яких, посилаючись на п. 7 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», зазначив про те, що винесення Акта перевірки спричиняє правові наслідки, оскільки породжує право відповідача на звернення до суду з позовом про застосування заходів реагування державного контролю.

Також представник позивача зазначив, що предметом розгляду цієї справи є не висновки акту перевірки, а незаконні дії зі складання такого документа. Єдиною можливістю поновити право позивача є прийняття рішення у цій справі про визнання незаконними дій відповідача зі складання акту перевірки.

В додаткових письмових поясненнях (надійшли до суду 02.12.2019) представник позивача зазначив, що у позовній заяві та апеляційній скарзі позивач посилається на те, що складанням акта перевірки суб`єкта господарювання №19-03.02-5216/0414 від 24.04.2019 відповідач порушив його права на законність і прозорість дій органів державної влади. Наслідком такого порушення стало звернення відповідача до суду з позовом про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду.

Способом захисту свого права позивач обрав зобов`язання відповідача вчинити певні дії скасувати акт перевірки, оскільки тільки скасування акту на підставі протиправності дій відповідача перевірки призведе до поновлення прав позивача.

Представник позивача вважає, що на підставі ч.2 ст. 9 КАС України, суд може самостійно визначити належний спосіб захисту прав і інтересів позивача, у разі, якщо спосіб захисту, обраний позивачем, суд вважає неприйнятний.

03 грудня 2019 року відповідачем подано клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 задоволено клопотання представника відповідача по справі та продовжено розгляд справи на 15 днів.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, додаткових письмових поясненнях представника позивача та у відзиві на неї, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

Наказом ГУ Держпраці у Харківській обл. №634 від 02.04.2019 призначена планова перевірка дотримання вимог законодавчих та підзаконних нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки ТОВ «Транссервіс».

24 квітня 2019 року відповідачем складено акт перевірки суб`єкта господарювання № 19-03.02-5216/0414 за результатами проведення вищевказаної планової перевірки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що акт перевірки не є актом індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України та не породжує обов`язкових юридичних наслідків.

Суд апеляційної інстанції з даним висновком суду погоджується, з огляду на наступне.

Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 (надалі Положення № 96).

Відповідно до п. 1 вказаного Положення № 96, Держпраці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з п. 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Основним спірним питанням у даній справі, з огляду на позовні вимоги, є встановлення наявності або відсутності підстав для зобов`язання ГУ Держпраці у Харківській обл. скасувати акт перевірки суб`єкта господарювання № 19-03.02-5216/0414 від 24.04.2019 як такого, що складений з порушенням вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З аналізу вище зазначеної правової норми слідує, що позивач звертається до адміністративного суду з позовом у разі, якщо він вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносинах. При цьому, дійсне (фактичне) порушення відповідачем своїх прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. З необхідністю захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень і визначено завдання адміністративного судочинства.

Право на судовий захист, гарантоване Конституцією України, закріплене статтею 5 КАС України, має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, суд повинен встановити, що оскаржуваними рішеннями чи діями суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси цієї особи.

Тобто акт перевірки, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень законодавства, що відповідає встановленим правилам складання акта перевірки, не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні КАС України.

Колегія суддів зазначає, що порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичні негативні правові наслідки протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї, у вигляді виникнення, зміни чи припинення певних правовідносин за її участю.

Враховуючи вищезазначене, з урахуванням положень ст. 5 КАС України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання ГУ Держпраці у Харківській обл. скасувати акт перевірки суб`єкта господарювання № 19-03.02-5216/0414 від 24.04.2019, оскільки діяльність органу Держпраці носить конкретно юридичний характер та обраний позивачем спосіб захисту не спрямований на відновлення прав та інтересів.

Посилання в апеляційній скарзі на невідповідність форми оскаржуваного акту колегія суддів зазначає, що, з огляду на правову природу акту перевірки контролюючого органу, останній не породжує правові наслідки (зокрема обов`язки) для суб`єкта госопдарювання, відтак не наділений рисами правового акта індивідуальної дії (з урахуванням його змістовної складової, незалежно від форми документу, в якому вона міститься) і такий акт не може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом.

Посилання апелянта на те, що останнім не оскаржено акт перевірки, а оскаржено неправомірні дії суб`єкта владних повноважень зі складання акта, спростовуються викладеними в позовній заяві вимогами до суду першої інстанції, висновки якого, відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України, переглянуті в апеляційному порядку в межах позовних вимог та підстав позову.

Крім того, посилання апелянта на те, що предметом оскарження є факт неправомірних дій відповідача зі складання акту перевірки, є ніщо інше як незгода з актом перевірки, який не містить визначення конкретних дій, обов`язкових до виконання позивачем, та не встановлює відповідальність суб`єкта господарювання.

Обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення його порушених прав, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення має тягнути за собою відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду. Проте позивачем не надано обґрунтувань того, що обраний ним спосіб захисту є ефективним та спрямованим на відновлення його порушених прав.

Щодо посилання представника апелянта на наявність права у суду вийти за межі позовних вимог та самостійно визначити спосіб захисту прав і інтересів позивача, у разі якщо спосіб захисту, обраний позивачем, суд вважає неприйнятним, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 160 КАС України визначено вимоги до позовної заяви серед яких зазначено, що в позові позивач викладає свої вимоги щодо предмету спору та їх обґрунтування.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 5 статті 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги на підставі позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Враховуючи те, що позивач способом захисту свого права обрав зобов`язання відповідача вчинити певні дії скасувати акт перевірки в обґрунтування якого посилався на незаконність дій зі складання такого документу, то підстави для виходу за межі позовних вимог у суду відсутні.

Інші доводи і заперечення на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Северянін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені апелянтом аргументи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відтак, відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транссервіс" - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року по справі № 520/5984/19 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Любчич
Судді(підпис) (підпис) О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 21.12.2019