Справа № 540/1640/19
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/1640/19
Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.,

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про скасування постанови про стягнення виконавчого збору, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом, в якому просила скасувати постанову заступника начальника Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Коваль Ю. В. від 30.05.2019 року про стягнення з неї виконавчого збору у виконавчому провадженні №50964078 в сумі 51 398,21 грн.

На обґрунтування заявлених вимог зазначила, що їй було невідомо про існування виконавчого провадження за №51409475, яке було відкрито на підставі виконавчого листа, виданого 11.04.2013 р. Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з неї на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості за кредитним договором у сумі 513 982,18 грн.

Не заперечуючи проти існування заборгованості перед банківською установою, позивач стверджує, що на дату відкриття виконавчого провадження, тобто на 07.06.2016 р. заборгованість складала 235 628,39 грн., а на момент подачі позову, кредитні зобов`язання нею виконані в повному обсязі. Оскільки, державним виконавцем неправильно була зазначена сума кредитної заборгованості, то, відповідно і неправильно був розрахований виконавчий збір. На її думку, він повинен складати 23 569,84 грн.

Для підтвердження наведених обставин, позивач просила суд витребувати від Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області виконавчі провадження за № 51409475 та за №59320086.

Додатково позивач пояснила, що виконавче провадження № 51409475 відкрито на підставі виконавчого листа № 755/264/13 від 29.03.2013 року виданого Дніпровським районним судом м. Києва 11.04.2013 р.

З`ясовуючи обставини видачі даного виконавчого документа, позивач встановила, що не є стороною у справі № 755/264/13, а тому не може нести відповідальність за невиконання рішення суду, ухваленого за результатами розгляду цієї справи.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Суд визнав протиправною та скасував постанову Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області від 30 травня 2019 року за виконавчим провадженням № 51409475 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд поважав обґрунтованою правову позицію позивача що на неї не може бути покладений обов`язок зі сплати виконавчого збору за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, виданого на підставі рішення у справі № 755/264/13, де вона не була стороною у справі.

На підтвердження свого висновку, суд послався на позицію, висловлену в пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Далі, суд зазначив, що аналіз приписів Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, свідчить на користь висновку про те, що для стягнення виконавчого збору необхідна наявність двох умов, а саме: здійснення державним виконавцем дій направлених на примусове виконання рішення і фактичне стягнення заборгованості.

Поряд з цим, як вважав суд, жодних дій, які були б направлені на примусове виконання судового рішення стосовно стягнення з позивача заборгованості в межах виконавчого провадження №51409475 відповідач не вчиняв.

Білозерський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, вважаючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи подав апеляційну скаргу, де ставить питання про скасування судового рішення та про прийняття нового - про задоволення позову.

У поданій скарзі, орган державної виконавчої служби визнає обставини наявності помилки в номері виконавчого документа, а саме замість номера 755/2641/13 до бази АСВП був внесений номер 755/264/13, однак вважає, що це не є підставою для скасування постанови про стягнення виконавчого збору. Наполягає, що матеріали виконавчого провадження, у тому числі і оскаржувана постанова, містить достатню інформацію для ідентифікації боржника та стягувача.

До того ж, відповідач стверджує, що боржниця, в особі ОСОБА_1 , була на прийомі державного виконавця, знайомилася з матеріалами виконавчого провадження та про існування боргу перед банком, а в свою чергу про виконавчого документа знала і погоджувалася з ними. Підставою для такого висновку, на думку апелянта є відсутність, з боку боржника, оскаржень постанови про відкриття виконавчого провадження.

Далі, апелянт звертає увагу суду, що в межах зведеного виконавчого провадження ВП 51291058 про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ПАТ «Херсонобленерго», державним виконавцем здійснювалися заходи щодо виявлення майна та доходів боржника.

Втім, на його думку, це не має правового значення для вирішення спору, оскільки положення Закону №1404-VIII не ставлять в залежність стягнення виконавчого збору від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

У відзиві на апеляцію адвокат Трегубенко Ю.П., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Спростовуючи доводи апелянта про те, що Закон №1404-VIII не вимагає від виконавця вчинення заходів примусового виконання для прийняття рішення про стягнення виконавчого збору, адвокат Трегубенко Ю.П. вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати ч.ч. 1,2 ст. 27 Закону №1404-VIII, в редакції, що діяла на період спірних правовідносин.

Білозерський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області додатково до апеляційної скарги надав рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 р., де ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову про визнання протиправними та скасування постанов про виправлення посилки у поставах, прийнятих державною виконавчою службою.

Учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, належним чином сповіщені про дату, час та місце розгляду справи.

З метою офіційного з`ясування обставин справи, ухвалою суду апеляційної інстанції були витребувані копії виконавчих проваджень, де боржником фігурувала ОСОБА_1 .

З наданих Білозерським районним відділом державної виконавчої служби документів вбачається, що 02.06 2016 р. ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся до відділу державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції у Херсонській області з заявою про відкриття виконавчого провадження та про примусове виконання виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 11.04.2013 р. у справі №755/2641/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості в сумі 508 497,21 грн. та третейського збору в сумі 5 484,97 грн. З метою забезпечення збереження майна та виконання рішення, стягувач просив накласти арешт на все майно боржника в межах суми боргу.

07.06.2016 р. головним державним виконавцем Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Коваль Ю.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП 51409475 за виконавчим листом №755/264/13, що був виданий 29.03.2013 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" 513 982,18 грн. У цьому документі державний виконавець пропонував боржнику самостійно виконати даний виконавчий документ у 7 - денний строк та попередив, що у разі невиконання рішення в наданий для добровільного виконання строк, буде здійснено примусове виконання та стягнений виконавчий збір у сумі 51 398,22 грн. та витрати, пов`язані з провадження виконавчих дій 100 грн.

Дана постанова отримана боржником ОСОБА_1 07.07.2016 р., що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення.

Важливо відзначити, що в постанові про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець допустив помилку в номері виконавчого листа та замість № №755/2641/13 зазначив №755/264/13.

Утім за вказаним номером справи, існує інша справа про скасування рішення суб`єкта владних повноважень.

17.06.2016 р. головним державним виконавцем Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Коваль Ю.В. приймається постанова про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, а саме: ВП 51409475 та ВП 51291058 та зведеному виконавчому провадженню присвоюється номер ВП 51409475.

Представником позивача з офіційного сайту "Автоматизована система виконавчого провадження" були отримані документи, які складалися під час виконання виконавчого листа №648/491/15, виданого Білозерсьтким райсудом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Херсонобленерго» 10 437,51 грн.

Із документів, що містяться в матеріалах справи вбачається, що на виконання виконавчого листа №648/491/15 державний виконавець у червні 2016 р. зробив запити до відповідних органів щодо наявності у боржника майна та коштів і отримавши негативний результат, 28.11.2016 р. повернув виконавчий документ стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону №1404-VIII, а саме: за відсутністю у боржника майна.

Документи щодо проведення виконавчих дій за ВП 51409475 відсутні.

20.05.2019 р. до Білозерського районного відділу державної виконавчої служби надійшла заява стягувача, в особі ПАТ "Укрсоцбанк" про повернення виконавчого листа без виконання, на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону №1404-VIII.

30.05.2019 р. заступником начальника відділу Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Коваль прийнято постанову про повернення виконавчого документа та постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 51 398,21 грн.

11.06.2019 р. Білозерським районним відділом державної виконавчої служби винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №59320086 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 51 398,21 грн.

ОСОБА_1 в позові стверджувала про необізнаність існування виконавчого листа №755/264/13, що був виданий 11.04.2013 р. про стягнення з неї на користь ПАТ "Укрсоцбанк" 513 982,18 грн.

Наголошує, що за номером виконавчого листа, який є одночасно унікальним номером справи, відсутнє рішення про видачу виконавчого листа за таким номером.

Державний виконавець стверджує, що відбулася помилка при зазначенні номеру виконавчого листа і ця помилка виправлена 25.09.2019 р., шляхом ухвалення постанов, а саме були внесені виправлення в постанові про відкриття виконавчого провадження від 07.06.2016 р., про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.05.2019 р., про стягнення виконавчого збору від 30.05.2019 р.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Так, важливо звернути увагу, що на момент відкриття виконавчого провадження, а саме на період 07.06.2016 р. діяв Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. №606-ХIV.

Новий Закон №1404-VIII набрав чинності 05.10.2016 року.

Відповідно до ст. 25 Закону №606-ХIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Отже, вказана норма встановлює обов`язок державного виконавця перевіряти строк пред`явлення такого документа до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист від 29.03.2013 р. виданий судом 11.04.2013 р.

Вперше даний документ пред`являвся до виконання 28.03.2014 р., але у відкритті провадження було відмовлено на підставі п.8 ст.26 Закону №606-ХIV, а саме: за наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Повторно виконавчий лист був поданий на виконання 07.06.2016 р., тобто через два роки.

Державний виконавець стверджує, що строк на пред`явлення виконавчого документу до виконання не сплив, адже за ст. 21 Закону №606-ХIV складає три роки.

З такими поясненнями погодитися не можливо, оскільки така редакція ст. 21 Закону №606-ХIV існувала до березня 2011 р.

На момент пред`явлення виконавчого листа, в червні 2013 р., діяла стаття 22 Закону №606-ХIV, що встановлювала, зокрема, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Зважаючи на викладені фактичні обставини справи та норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відкриття виконавчого провадження 07.06.2016 р.

Важливо зауважити, що питання пропущення стягувачем строку на подання виконавчого документу до виконання не було предметом розгляду в суді першої інстанції, проте, суд апеляційної інстанції, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Далі, аналізуючи приписи ст. 25 Закону №606-ХIV суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що державний виконавець, пропонуючи боржнику самостійно виконати виконавчий лист, повинен обов`язкового ознайомити його з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Позивачка стверджує про те, що її було невідомо про існування такого документа.

Водночас матеріали виконавчого провадження ВП 51409475 містять відомості про отримання боржником ОСОБА_1 копії постанови про відкриття виконавчого провадження. Так, зі зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що даний документ отриманий боржником 07.07.2016 р., про свідчить особиста підпис ОСОБА_1 , а також вихідний номер на супровідному листі співпадає з номером, що зазначений на зворотному повідомленні про вручення поштового відправлення.

Втім, слід зауважити, що постанову про відкриття виконавчого провадження, ОСОБА_1 отримала через місяць після її прийняття.

У взаємозв`язку зі ст. 25 Закону №606-ХIV, яка регулює відкриття виконавчого провадження знаходиться ст. 28 даного Закону, яка регулює стягнення виконавчого збору наступним чином.

У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

У разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Отже, з приписів наведеної норми вбачається, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

А це свідчить про те, що є помилковими висновки суду першої інстанції, що виконавчий збір є збором, який сплачується боржником за примусове виконання виконавчого документа та розраховується виходячи з фактично стягнутої або повернутої суми.

Так, суд, будуючи своє рішення на приписах ст. 10, ч. ч. 1, 2 Закону №1404-VIII, вважав, що для стягнення виконавчого збору необхідна наявність двох умов, а саме: здійснення державним виконавцем дій направлених на примусове виконання рішення і фактичне стягнення заборгованості.

Проте, норми Законів Закон №606-ХIV та Закон №1404-VIII, які діяли на момент відкриття виконавчого провадження та на час прийняття спірної постанови про стягнення виконавчого збору, не ставили в залежність стягнення виконавчого збору від фактичного виконання судового рішення.

Суд першої інстанції, застосовуючи до вирішення спірних правовідносин частину 2 ст. 27 Закону №1404-VIII про те, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, не звернув уваги, що така редакція статті діяла з 05.10.2016 р. до 03.07.2018 р., тобто не в межах спірних взаємовідносин.

Суд уважає за потрібним також зосередити увагу на наступному порушенні державним виконавцем Закону №606-ХIV.

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону N 606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, з аналізу зазначених правових норм вбачається, що перед початком дій щодо примусового виконання виконавчого документів, державний виконавець мав би пересвідчитися, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження отримана боржником, та що строк визначений у постанові для добровільного виконання вже закінчився і відсутні підстави для відкладення виконавчих дій.

Матеріали справи підтверджують, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження отримана позивачем 07.07.2016 року, а строк добровільного виконання виконавчого листа закінчився 14.06. 2016 року.

Таким чином, є підстави для висновку, що вказані обставини виключали можливість здійснити добровільне виконання боржником рішення та уникнути від обов`язку сплати виконавчого збору.

Досліджуючи доводи апеляції про те, що допущення помилки у номері виконавчого документа не є такою, що може свідчити про її незаконність, колегія суддів дійшла такого.

Є обґрунтованими доводи апелянта, що виконавчий лист містить достатню інформацію для ідентифікації боржника та стягувача, а тому слід поділити позицію суб`єкта владних повноважень, що така помилка не може бути підставою для скасування прийнятого рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно вирішив справу по суті, але в мотивувальній частині рішення припустився помилки щодо застосування норми матеріального права, але це не вплинуло на правильність вирішення спору.

Відповідно до ст..316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про скасування постанови про стягнення виконавчого збору - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її проголошення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко