Справа № 520/5382/19
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 р.Справа № 520/5382/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 15.08.19 року по справі № 520/5382/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області

про визнання протиправними дії та бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд:

- визнати протиправними дії та бездіяльність управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області щодо не виконання вимог Закону України "Про статус і соціальний захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закону України "Про статус ветеранів війни, гаранти їх соціального захисту", порушення права та припинення належних виплат і їх не відновлення за поданою заявою, а саме: щомісячної компенсації вартості продуктів харчування встановлених для громадян, віднесених до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з розрахунку 301,00 грн, починаючи з 2012 року згідно Розміру грошової компенсації вартості продуктів харчування на 2012 рік, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України № 44 від 30.01.12 та в подальшому за 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роки згідно затвердженого Розміру грошової компенсації відповідно наказу Міністерства соціальної політики України за відповідний рік, в тому числі і № 75 від 23.01.2018, у розмірі 393,00 грн, та з січня 2019 року згідно встановленого Розміру; щорічної допомоги на оздоровлення за 2012 - 2019 роки; щорічної допомоги до 5 травня за 2012 - 2018 роки; забезпечення і видачі щорічної путівки на санаторно-курортне лікування за 2012 - 2018 роки та здійснення виплати компенсації на санаторно-курортне лікування за невикористану щорічну путівку за весь вказаний період, та не взяття на облік для забезпечення путівкою на санаторно-курортне лікування у 2019 році; та не вжиття заходів щодо відновлення порушуваних конституційних прав особи (людини і громадянина) і реагування на факти порушень посадовими особами управління.

- зобов`язати управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області виконати вимоги Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відновити порушуване право та здійснити належні виплати, а саме: щомісячної компенсації вартості продуктів харчування встановлених для громадян, віднесених до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з розрахунку 301,00 грн, починаючи з 2012 року згідно Розміру грошової компенсації вартості продуктів харчування на 2012 рік, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України № 44 від 30.01.12 та в подальшому за 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роки згідно затвердженого Розміру грошової компенсації відповідно наказу Міністерства соціальної політики України за відповідний рік, в тому числі і № 75 від 23.01.2018 у розмірі 393,00 грн, та з січня 2019року згідно встановленого Розміру; щорічної допомоги на оздоровлення за 2012 - 2019 роки; щорічної допомоги до 5 травня за 2012 - 2018 роки; забезпечення і видачі щорічної путівки на санаторно-курортне лікування за 2012 - 2018 роки та здійснення виплати компенсації на санаторно-курортне лікування за невикористану щорічну путівку за весь вказаний період, та не взяття на облік для забезпечення путівкою на санаторно-курортне лікування у 2019 році; вжити заходів щодо відновлення порушуваних конституційних прав особи (людини і громадянина) та реагування на факти порушень посадовими особами управління;

- стягнути з управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області, 60000,00 грн завданої матеріальної і моральної шкоди;

- допустити негайне виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно припинив виплати: щомісячної компенсації вартості продуктів харчування встановлених для громадян, віднесених до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи починаючи з 2012 року по січень 2019 рік включно, щорічної допомоги на оздоровлення за 2012 - 2019 роки; щорічної допомоги до 5 травня за 2012 - 2018 роки; компенсації на санаторно-курортне лікування за невикористану щорічну путівку за весь зазначений період. Отже, з викладених підстав, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

15 серпня 2019 року рішенням Харківського окружного адміністративного судуадміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області про визнання протиправними дій та бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Зобов`язано управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області здійснити виплату ОСОБА_1 щомісячної компенсації вартості продуктів харчування та щорічної допомоги на оздоровлення за період з квітня 2012 року по липень 2019 року включно в розмірах, передбачених чинним законодавством України.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки він має право на соціальні гарантії та компенсації відповідно до норм ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також на відшкодування завданої протиправною бездіяльністю відповідача матеріальної та моральної шкоди. Посилаючись на викладені доводи вважає свої позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданого 13.11.1995 та відповідно до довідки ХАР-04 № 019565 є інвалідом ІІІ групи.

Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17.03.2011 по справі № 2а-162/11 адміністративний позов ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області про визнання противоправними дій суб`єкта владних повноважень, здійснення дії по нарахуванню та виплати в повному обсязі щорічної разової грошової допомоги до 5 травня та щорічної допомоги на оздоровлення задоволено частково. Визнано протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області з виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік у меншому розмірі, ніж передбачено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Зобов`язано управління праці та соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік, відповідно до статті 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та забезпечити відповідні виплати, з урахуванням виплаченої суми допомоги на оздоровлення за 2010 рік. Зобов`язано управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області здійснити перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня ОСОБА_1 за 2010 рік, відповідно до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та забезпечити відповідні виплати, з урахуванням виплаченої суми допомоги до 5 травня за 2010 рік.

Вказане рішення суду 20.03.2013 набрало законної сили.

З повідомлення управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 07.02-08/9145 від 24.04.2019 вбачається, що постанова Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17.03.2011 по справі № 2а-162/11 прийнята до обліку та включена до черги задоволення вимог.

Не погоджуючись із тим, що дане рішення суду відповідачем не виконується та враховуючи те, що з 2012 року по 2019 рік включно управлінням соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області не виплачуються: щомісячна компенсація вартості продуктів харчування встановлених для громадян, віднесених до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи починаючи, щорічна допомога на оздоровлення, щорічна допомога до 5 травня, компенсація на санаторно-курортне лікування за невикористану щорічну путівку, позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою від 15.03.2019, в якій просив здійснити такі виплати.

Управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області листом № 05-22/2470 від 24.06.2019 повідомило ОСОБА_1 про те, що на обліку у відповідача позивач перебував в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AEC І категорії та інвалід війни 3 групи. Поряд з цим, зазначено, що в квітні 2012 року ОСОБА_1 знято з обліку у зв`язку зі зміною місця реєстрації. Також, у даному листі вказано, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 "Деякі питання видачі посвідчень-особам, які-постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян" затверджені нові зразки посвідчень, що видаються особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами: довідка про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами). Враховуючи викладене, управлінням соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області запропоновано надати довідку про доходи в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, щоб отримати нове посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії та поновити пільги згідно чинного законодавства України.

Вважаючи, що відповідач вчинив бездіяльність щодо не виконання вимог Закону України "Про статус і соціальний захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закону України "Про статус ветеранів війни, гаранти їх соціального захисту", а саме, припинення належних виплат і їх не відновлення за поданою заявою, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання УПСЗН Ізюмської РДА Харківської області здійснити виплату ОСОБА_1 щомісячної компенсації вартості продуктів харчування та щорічної допомоги на оздоровлення за період з квітня 2012 року по липень 2019 року включно в розмірах, передбачених чинним законодавством України, суд першої інстанції виходив з того, що необхідно захистити права позивача, оскільки зміна місця реєстрації не може слугувати підставою для позбавлення позивача соціальних виплат, тому позивач, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС має право на виплату щомісячної компенсації вартості продуктів харчування й щорічної допомоги на оздоровлення за період з квітня 2012 року по липень 2019 року включно. В цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дії та бездіяльність УПСЗН Ізюмської РДА Харківської області у спірних правовідносинах, а також зобов`язання управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області виконати вимоги Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відновити порушуване право та здійснити належні виплати, а саме: щорічної допомоги до 5 травня за 2012 - 2018 роки; забезпечення і видачі щорічної путівки на санаторно-курортне лікування за 2012 - 2018 роки та здійснення виплати компенсації на санаторно-курортне лікування за невикористану щорічну путівку за весь вказаний період, та не взяття на облік для забезпечення путівкою на санаторно-курортне лікування у 2019 році; вжити заходів щодо відновлення порушуваних конституційних прав особи (людини і громадянина) та реагування на факти порушень посадовими особами управління; стягнення з управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області, 60000,00 грн завданої матеріальної і моральної шкоди; допущення до негайного виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості зазначених позовних вимог та відсутності підстав для їх задоволення, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Щодо позовних вимог в частині здійснення виплати компенсації на санаторно-курортне лікування за невикористану щорічну путівку за 2012 - 2018 роки, колегія суддів вказує на наступне.

Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ від 28.02.1991 визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-XII позачергове щорічне безплатне забезпечення санаторно-курортними путівками шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, за надання послуг із санаторно-курортного лікування чи одержання за їх бажанням грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні.

Порядок надання щорічної грошової допомоги та здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації в розмірі середньої вартості путівки в Україні встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Розмір щорічної грошової допомоги, щорічний розмір середньої вартості путівки в Україні визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до положень постанов Кабінету Міністрів України № 800 від 16.05.2000 "Про затвердження Положення про організацію оздоровлення громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", "Деякі питання організацію оздоровлення громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" № 261 від 27.03.2013, "Деякі питання санаторно-курортного лікування та відпочинку громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 854 від 23.11.2016 зазначено, що для взяття на облік для забезпечення путівкою шляхом надання грошової допомоги громадянин, віднесений до категорії 1, подає до органу соціального захисту населення наступні документи:

- заяву про взяття на облік для отримання путівки за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

- довідку для одержання путівки на санаторно-курортне лікування за формою 070/о;

- копію посвідчення громадянина, віднесеного до категорії 1 (із вкладкою);

- копію паспорта.

У разі подання заяви за місцем проживання, відмінним від зареєстрованого, громадянин (крім осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України чи районів проведення антитерористичної операції) додатково подає видану органом соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання довідку про те, що громадянин, віднесений до категорії 1, не перебуває на обліку для забезпечення путівкою. За бажанням громадянина, віднесеного до категорії 1, у разі відмови від отримання санаторно-курортного лікування або відпочинку виплачується грошова компенсація у розмірі середньої вартості путівки в Україні, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Для виплати грошової компенсації громадянин, віднесений до категорії 1, подає органу соціального захисту населення за місцем проживання заяву на отримання грошової компенсації замість путівки за формою, затвердженою Мінсоцполітики з відповідними документами.

З аналізу викладених правових норм вбачається, що підставою для отримання путівок на санаторно-курортне лікування та компенсацій за невикористані щорічні путівки - є звернення особи до управління.

Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження звернення позивача з відповідною заявою за період з 2012 по 2019 року та документами для отримання компенсації за ненадану щорічну санаторно-курортну путівку до санаторно-курортних закладів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині здійснення виплати компенсації на санаторно-курортне лікування за невикористану щорічну путівку за 2012 - 2018 роки

З приводу позовних вимог в частині невиплати щорічної допомоги до 5 травня за 2012 - 2018 роки, колегія суддів вказує на те, що за спірний період щорічна допомога до 5 травня позивачу виплачена в повному обсязі через відділення поштового зв`язку, а саме: за 2012 рік в сумі 1720,00 грн., за 2013 рік в сумі 1895,00 грн., за 2014 рік в сумі 2020,00 грн., за 2015 рік в сумі 2200,00 грн., за 2016 рік в сумі 2310,00 грн., за 2017 рік в сумі 2700,00 грн., за 2018 рік в сумі 2845,00 грн., за 2019 рік в сумі 2950,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 58-66).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов`язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.

У рішенні №3-рп від 25.01.2012 року Конституційний Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Таким чином, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, внаслідок чого, суди України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Колегія суддів також зауважує, що Конституційний Суд України у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Європейський суд з прав людини у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально - економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004 року .

Відповідно до положень ч.1 ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

Таким чином, аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів дійшла висновку, що виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2012 - 2018 роки була здійснена та у відповідача не було правових підстав для нарахування щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині невиплати щорічної допомоги до 5 травня за 2012 - 2018 роки є безпідставними, а тому, задоволенню не підлягають.

Стосовно стягнення з управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області, 60000,00 грн. завданої матеріальної і моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначений в статті 23 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховним Судом від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14, яка, в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, враховується судом апеляційної інстанції.

За приписами п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції позивачем не надано обґрунтованих пояснень щодо стягнення моральної шкоди, а також доказів погіршення його здоров`я внаслідок дій з боку відповідача (медичних довідок, висновків тощо).

Доказів настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, які у розумінні ст.23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди, позивачем також не надано.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не зазначено конкретних фактів, які б у системному зв`язку з протиправними діями відповідача утворювали підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди.

Таким чином, позивачем жодним чином не обґрунтовано підстав для стягнення моральної шкоди, не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сім`ї душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

При цьому, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Крім зазначеного, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вказує на те, що позивач жодним чином не обґрунтовує заявлений розмір моральної шкоди.

Разом з тим, саме по собі таке твердження позивача не є підставою для стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди у розмірі 60 000 грн., оскільки позивачем доводиться, а судом оцінюється наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача матеріальної і моральної шкоди.

За змістомп. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року по справі № 520/5382/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.І. Сіренко
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 21.12.2019 року