Справа № 200/13198/19-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 р. Справа№200/13198/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Бабіч С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач), відповідно до якого просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 липня 2016 року;

- зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити виплату та нарахування пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01 липня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 01 липня 2016 року відповідач припинив виплачувати належну йому пенсію.

Позивач вказує на те, що, у вересні 2019 року його представник звернувся із адвокатським запитом до відповідача у якому вимагав пояснити причини невиплати пенсії на що отримав відповідь: «Виплата пенсії ОСОБА_1 була припинена з липня 2016 року. Згідно Постанови КМУ від 21.08.2019 №788 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ» поновлення виплати пенсії здійснюється на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Позивач вважає дії відповідача щодо невиплати пенсії протиправними та такими, що порушують вимоги Конституції України та Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058).

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, надав письмовий відзив, відповідно до якого зазначив, що згідно розпорядження від 13.10.2016 року за № 171621 виплату пенсії позивачу, припинено, у зв`язку не підтвердженням місця фактичного проживання.

22 вересня 2016 року позивач надав відповідачу заяву про поновлення виплати пенсії.

Згідно даних ІКІС ПФУ позивач не отримував пенсію з липня 2016 року по теперішній час.

Виплату пенсії позивачу буде поновлено після особистого звернення до Селидовського об`єднаного управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та надання належно оформленої довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідач зазначає, що питання стосовно здійснення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам регулюється Законом України від 20.10.2014 року № 1706 «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», постановою КМУ від 01.10.2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», постановою КМУ від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», постановою КМУ від 22.08.2018 року № 649 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду».

Також, відповідач зазначає, що відповідно до постанови КМУ № 365 від 07.11.2014 року пенсія за спірний період обліковується в органах пенсійного фонду України та виплачується на умовах окремого порядку.

Посилається на рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року у справі №20-рп, яким було визначено, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави та на те, що Кабінет Міністрів України має право встановлювати розмір пенсійних виплат, тана рішення Європейського суду з прав людини від 09.10.1979 року у справі "Ері проти Ірландії", у якому суд констатував, що здійснення соціально - економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундон проти Ісландії" від 12.10.2004 року.

На підставі викладеного відповідач вважає, що діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законом України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, підзаконними нормативними актами, прийнятими постановами Кабінету Міністрів України.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу у порядку письмового провадження, на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (а.с. 11).

ОСОБА_1 був взят на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 26.12.2014 року № (а.с. 12), згідно з якою позивач постійно проживав за адресою: АДРЕСА_2 і перемістився та зареєструвався за адресою:

АДРЕСА_1 включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р.

21 жовтня 2014 року позивач звернувся до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про виплату пенсію (а.с. 26).

Відповідно до розпорядження № 16181 від 06.11.2014 року позивача було взято на облік та йому призначено пенсію за віком.

Згідно розпорядження від 02.06.2016 року виплату пенсії позивачу, припинено, у зв`язку не підтвердженням місця фактичного проживання (а.с.29).

22 вересня 2016 року позивач звернувся до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про поновлення виплати пенсії (а.с.30).

Рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, у зв`язку з перевіркой за фактичним місцем проживання, а саме: АДРЕСА_3 , встановлено, що ОСОБА_1 не проживає за зазначеною адресою, тому було відмовлено в призначенні (відновленні) пенсійних виплат (а.с.32).

Рішенням Селидівського ОУПФУ Донецької області від 19.10.2016 року було припинено виплату пенсії ОСОБА_1 (а.с.33).

Згідно довідки від 28.11.2019 року Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Селидовському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області і отримує пенсію за віком, проте має борги за період з липня 2016 року по грудень 2019 року (а.с. 24-25).

Відповідно до витягу з програми ІКІС ПФУ: «Підсистема призначення та виплати пенсії», яка долучена до відзиву на адміністративний позов, пенсія позивачу за період з липня 2016 року по грудень 2019 року нарахована, проте, не виплачена (а.с. 22-23).

З огляду на викладене, нарахування відповідачем позивачу пенсії не припинялось.

Отже, позовні вимоги в частині вимог про зобов`язання відповідача нарахувати позивачу пенсію з 01 липня 2016 року задоволенню не підлягають.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Суд зазначає, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Той факт, що позивачу, відповідно до розпорядження № 16181 від 06.11.2014 року було призначено пенсію за віком відповідачем не заперечується.

Суд зазначає, що скасування дії довідки внутрішньо - переміщеної особи не є підставою для припинення виплати призначеної пенсії відповідно до Закону № 1058.

Приписами статті 47 Закону № 1058 визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Приписами статті 47 Закону № 1058 визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1, абз. 10 ч. 2 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються […] порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначені статтею 49 Закону № 1058.

Згідно вказаної норми виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд зазначає, що враховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058 умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами, якими є постанови Кабінету Міністрів України.

Відсутність обставин, вказаних у п. п. 1-4 ч.1 ст. 49 Закону № 1058 щодо позивача відповідачем не заперечується.

Крім того, вищезазначеною статтею передбачено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Відповідачем надано суду копію розпорядження від 02.06.2016 року, підписане з реквізитами : В.о. начальника відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_2 , без печатки відповідача, про припинення виплати пенсії позивачу з 01.07.2016 року.

Вказане розпорядження мотивовано: в зв`язку з тим, що пенсіонерка не мешкає за адресою, вказаною в довідці про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (заява квартировласника ОСОБА_3 ).

Отже, суд зазначає, що вказане розпорядження не містить підстав для припинення виплати пенсії позивачу, передбачених Законом № 1058 чи іншими Законами України та є протиправним та таким, що порушує право позивача на пенсійне забезпечення.

Не дивлячись на наявність вказаного розпорядження, яким вже було зупинено виплату пенсії позивачу, без відновлення її виплати, відповідачем було прийнято рішення відповідача від 19.10.2016 року, у якому, серед іншого, зазначено про те, що відповідач припиняє виплату пенсію позивачу, у зв`язку з тим, що за результатами проведеної перевірки позивач не проживає за адресою фактичного місця проживання, вказаною у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Також зазначено, що рішенням комісії дія довідки щодо позивача скасована.

Судом встановлено, що у вказаному рішенні відповідачем не зазначено жодних підстав для припинення виплати пенсії позивачу, передбачених Законом № 1058 чи іншими Законами України.

Крім цього, відповідачем не надано суду відповідного рішення про скасування дії довідки ВПО щодо позивача.

Крім цього, позивач є громадянином України, щодо якого органами Пенсійного фонду України чи судами не приймалося рішень щодо припинення виплати йому пенсії з підстав, передбачених Законом № 1058 чи іншими Законами України.

Суд не приймає посилання відповідача у відзиві на рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року у справі №20-рп, яким було визначено, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави та на те, що Кабінет Міністрів України має право встановлювати розмір пенсійних виплат, як не приймає і посилання на рішення Європейського суду з прав людини від 09.10.1979 року у справі Ері проти Ірландії та на рішення цього суду у справі "Кйартан Асмундон проти Ісландії" від 12.10.2004 року.

Всі вказані рішення стосуються визначення чи зменшення розміру соціальних виплат у залежності від соціально - економічних можливостей держави, а не повного припинення таких виплат без передбачених Законами України підстав та фактичного позбавлення права особи, встановленого Кноституцією України, на їх отримання, зі створенням для певних категорій пенсіонерів дискримінаційних умов, з якими пов`язується можливість подальшого отримання таких виплат.

Більше того, самим відповідачем процитовано частину вказаного рішення Конституційного Суду України, у якій зазначено, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім цього, відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Положеннями ст. 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними Конвенцією, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

У рішенні Суханов та Ільченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Тому, припиняючи виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Щокін проти України, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Таким чином, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Позивач у позовній заяві не просив суд скасувати вказані розпорядження та рішення, проте вони безпосередньо вплинули на право позивача на отримання пенсії, оскільки саме на підставі вказаного розпорядження було припинено виплату пенсії позивачу, починаючи з липня 2016 року, крім цього було прийнято відповідне рішення відповідача про припинення виплати пенсії позивачу.

Проте, суд вважає, що вказані розпорядження та рішення прийняті не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, без дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації та непропорційно, зокрема, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Враховуючи викладене, з метою повного та всебічного захисту та відновлення порушеного Конституційного права позивача на пенсійне забезпечення, суд вважає за необхідне, керуючись ч.2 ст. 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та визнати розпорядження від 02.06.2016 року, підписане з реквізитами: В.о. начальника відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_2 про припинення виплати пенсії позивачу з 01.07.2016 року і рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 19.10.2016 року, протиправними та скасувати їх.

Вищевказані дії відповідача є протиправними, порушують гарантоване позивачу Конституцією України право на пенсійне забезпечення, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Приписами частини 2 статті 46 Закону № 1058 визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Оскільки виплата пенсії позивачу була припинена, у зв`язку з неправомірними діями відповідача, то, відповідно до статті 46 Закону № 1058, пенсійні виплати позивачу повинні бути здійснені з моменту їх припинення до початку поновлення виплати.

Позивач просить визнати бездіяльність відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з 01 липня 2016 року протиправною.

Проте, як було встановлено судом, відповідачем були вчинені активні дії, спрямовані на припинення пенсійних виплат позивача (прийняття розпорядження та рішення, які судом скасовуються).

Отже, з урахуванням положень ч.2 ст. 9 КАС України, належним способом захисту прав позивача є задоволення позовних вимог у вказаній частині, шляхом визнанням протиправними дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з 01 липня 2016 року.

Суд зазначає, що нарахування пенсії позивачу відповідачем не припинялось (що підтверджується витягом програми ІКІС ПФУ: «Підсистема призначення та виплати пенсії»).

Отже, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати позивачу пенсію, задоволенню не підлягають, проте, підлягають задоволенню вимоги про зобов`язання відповідача відновити виплату пенсії позивачу з 01 липня 2016 року .

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги задовольняються частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року суд відстрочив позивачеві сплату судового збору до прийняття рішення у справі.

Нормами частини другої статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Судом встановлено, що станом на момент прийняття рішення у справі, судові витрати позивачем не оплачені.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частина вказаної статті встановлює, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, враховуючи задоволення тієї ж кількості немайнових позовних вимог, що і були заявлені у позові, суд приходить до висновку про стягнення на користь Державного бюджету України судового збору в розмірі 768,40 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України.

Приписами п.1 ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, дане рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення пенсії позивача за один місяць.

У позовній заяві позивач просить суд встановити судовий контроль за виконанням рішення у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у вигляді подання суду відповідного звіту є правом, а не обов`язком суду.

Судове рішення, відповідно до Конституції України є обов`язковим до виконання.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про зобов`язання відповідача подати у місячний строк звіт про виконання про виконання судового рішення, відповідно до ст. 382 КАС України.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, Законами України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Про судовий збір, статтями 2, 9, 77, 133, 139, 241-246, 262, 263, 291, 371 КАС України, суд

В И РІ Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження від 02.06.2016 року, підписане з реквізитами: В.о. начальника відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_2 , про припинення виплати пенсії позивачу з 01.07.2016 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 19 жовтня 2016 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 .

Визнати протиправними дії Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 липня 2016 року.

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: вул. Героїв праці, буд. 6, м. Селидове, Донецька область, 85400, ) відновити виплату пенсії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та виплатити йому заборгованість з пенсії за період з 01 липня 2016 року.

У решті позовних вимог - відмовити.

У задоволенні клопотання позивача про встановлення судового контролю - відмовити.

Стягнути на користь Державного бюджету України (Державна судова адміністрація України, отримувач коштів: Слов`янське УК/м.Слов`янськ/22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37803368, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) Номер рахунку (ІВАN): UA 6084034, Код класифікації доходів бюджету: 22030101.) судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України (місцезнаходження: вул. Героїв праці, буд. 6, м. Селидове, Донецька область, 85400, ).

Рішення складено у повному обсязі 18 грудня 2019 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч