Справа № 520/12354/19
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2019-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

20.12.2019р. справа №520/12354/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб справу за позовом

Головного управління ДПС у Харківській області
до Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з двигунобудування"
простягнення 91394,36 грн. податкового боргу, -
встановив:

Матеріали позову одержані судом 18.11.2019 р. Рішення про прийняття справи до розгляду було прийнято 19.11.2019 р. Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті може бути розпочатий з 20.12.2019 р.

Суб`єкт владних повноважень, Головне управління ДПС у Харківській області (далі за текстом - владний суб`єкт, позивач, контролюючий орган, адміністративний орган, Управління), у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про стягнення з Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з двигунобудування" 91394,36 грн. коштів за податковим боргом.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що платник податків у добровільному порядку не виконав податкового обов`язку з оплати самостійно задекларованих податкових зобов`язань з земельного податку, податку на прибуток на частини чистого прибутку з державних підприємств. Вказане спричинило утворення спірної суми заборгованості. Вжиті контролюючим органом заходи, зокрема, направлення податкової вимоги, не призвели до погашення податкового боргу. Посилаючись на вказані вище обставини, позивач просив суд ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідач, Державне підприємство "Харківське конструкторське бюро з двигунобування" (далі за текстом - платник, ДП), з поданим позовом не погодився, стверджуючи, що є підприємством оборонно-промислово комплексу, у зв`язку із чим майно підприємства не підлягає приватизації, а тому на нього розповсюджується положеннями ст.96 Податкового кодексу України.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Відповідач пройшов визначену законодавством процедуру державної реєстрації, значиться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у якості юридичної особи.

До заявленої владним суб`єктом до стягнення суми коштів структурно входить заборгованість по сплаті самостійно задекларованих податкових зобов`язань із земельного податку по термінам платежів 02.03.2019р., 30.03.2019р., 30.04.2019р., 30.05.2019р., 30.06.2019р., 30.07.2019р., 30.08.2019р., 30.09.2019р. на загальну суму 79.321,36 грн. згідно з податковою декларацією № від 14.02.2019р.; з податку на прибуток на загальну суму 1.842,00 грн. згідно з податкової декларації № від 08.08.2019р. по терміну платежу 19.08.2019р.; із частини чистого прибутку з державних підприємств на загальну суму 10.231,00грн. згідно з розрахунком № від 07.08.2019 р. по терміну платежу 19.08.2019р.

Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували як достовірність самостійно задекларованих та узгоджених платником грошових зобов"язань з перелічених вище податків (зборів, обов`язкових платежів), так і факт добровільної подачі платником цих документів обов"язкової податкової звітності.

Так, зокрема, у справі відсутні докази подання відповідачем уточнених податкових декларацій чи податкових розрахунків у порядку ст.50 Податкового кодексу України, які б зменшували заявлені до стягнення суми податків.

Як з`ясовано судом, податковою адресою відповідача є вул. Морозова, буд. 13, м АДРЕСА_1 Харків, 61001.

Стверджуючи про наявність підстав для виконання податкового обов`язку у примусовому порядку, контролюючий орган ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

З 01.01.2011 р. таким законом є Податковий кодекс України.

З огляду на приписи ч. 2 ст. 73 КАС України до предмету доказування по адміністративній справі про стягнення заборгованості, котра утворилась внаслідок невиконання публічного обов`язку з проведення платежу на користь Державного бюджету України, місцевого бюджету чи певного суб`єкта владних повноважень з огляду на приписи ч. 2 ст. 73 КАС України входять обставини: 1) реального існування зобов`язаної особи як суб`єкта права, 2) виникнення публічного обов`язку по здійсненню платежу, 3) доведення до відома зобов`язаної особи факту виникнення публічного обов`язку по здійсненню платежу, 4) виконання публічного обов`язку в добровільному порядку, 5) дотримання органом контролю чи управління визначеної законом процедури виконання публічного обов`язку в примусовому порядку, 6) існування заборгованості з виконання публічного обов`язку, 7) заявлення органом контролю чи управління вимоги про стягнення в межах визначеного законом строку.

Суд бере до уваги, що згідно з загальним правилом п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між тим, стосовно земельного податку до спірних правовідносин в частині визначення строку оплати підлягає застосуванню спеціальна норма права - п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України, де зазначено, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Згадані строки збігли у спірних правовідносинах збігли, але доказів виконання податкового обов`язку у добровільному порядку матеріали справи не містять.

Існування фактів припинення податкового обов`язку з інших підстав судом не виявлено.

Відносно заборгованості зі сплати частини чистого прибутку з державних підприємств суд зазначає, що відповідно до ст.11-1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» державні унітарні підприємства та їх об`єднання зобов`язані спрямувати частину чистого прибутку (доходу) до Державного бюджету України у розмірі не менше 30 відсотків у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011року №138 затверджено Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями (далі за текстом - Порядок №138).

Згідно з Порядком №138 частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку як підсумок суми чистого фінансового результату (прибутку) та суми капіталу в дооцінках, яка підлягає перенесенню до нерозподіленого прибутку, з урахуванням того, що до такого підсумку також може бути включена частка нерозподіленого прибутку або невикористаних фондів, утворених внаслідок розподілу прибутку в обсязі, визначеному рішенням органу управління, за наявності фінансових ресурсів у підприємства, у розмірі 75 відсотків (пункт 1 Порядку).

Відповідно до п. 2 Порядку №138 частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.

Частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств (пункт 3 Порядку).

Дослідивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах скінчився перебіг визначених законом строків виконання податкового обов`язку, але фактичних даних, котрі б засвідчували припинення податкового обов`язку внаслідок самостійного і добровільного перерахування платником податків коштів до бюджету, а також з інших підстав відповідно до положень ст.ст. 37, 38, 101, 102 Податкового кодексу України матеріали справи не містять.

Правила обчислення та оплати податку на прибуток визначені, зокрема, п.137.1 ст.137 Податкового кодексу України, де указано, що податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Відповідно до п.137.4 ст.137 цього ж кодексу податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком. Податковий (звітний) період починається з першого календарного дня податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) періоду.

Відтак, строк оплати податку на прибуток визначений загальним правилом п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України і складає 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації.

08.08.2019р. відповідачем була подана звітна нова податкова декларація з податку на прибуток за півріччя 2019р., у якій задекларовано до оплати - 1.842,00грн.

Доказів проведення платежу на цією декларацією до 18.08.2019р. матеріали справи не містять, адже відповідач таких доказів до суду не подав.

У зв`язку із минуванням строків платежів за переліченими деклараціями (розрахунками) у розумінні п.п.14.1.175 ст. 14 Податкового кодексу України виник податковий борг.

Під час розгляду справи судом з"ясовано, що у період виконання райДПІ функцій контролюючого органу Основ"янською ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківської області (юридичним і фактичним правонаступником якого є позивач по справі) була складена і 29.05.2015 р. вручена відповідачу податкова вимога №3671-25 від 25.05.2015 р.

На виконання вимог ст.9 КАС України у цілях з`ясування об`єктивної істини по справі суд витребував від контролюючого органу відомості з приводу припинення або продовження дії згаданих податкових вимог.

Наданим контролюючим органом листом від 28.11.2019р. засвідчені обставини постійного і безперервного існування податкового боргу відповідача.

Спору з приводу застосування п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України між учасниками справи не існує.

Запроваджений ст.102 Податкового кодексу України присікальний строк давності у спірних правовідносинах не сплинув.

Існування невиконаного податкового обов`язку особи підтверджено наявною у справі роздруківкою картки особового рахунку платника податків, котра за правилами ст.ст. 73-76 КАС України є належним, допустимим, достатнім та достовірним доказом невиконаного податкового обов`язку з боку відповідача.

У ході розгляду справи доказів відсутності обов`язку платника податків у спірних правовідносинах здійснити платіж на користь державного бюджету України або доказів виконання такого обов`язку сторонами до суду не подано, а судом самостійно не виявлено.

Стосовно посилань відповідача на ст.96 Податкового кодексу України суд зазначає, що положення вказаної норми Податкового кодексу України підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню податковим органом до відносин з примусового виконання податкового обов"язку особи після настання події завершення процедури реалізації управлінської функції в порядку ст.95 Податкового кодексу України, а не замість неї.

На це чітко, явно та однозначно показує текст п.96.1 ст.96 Податкового кодексу України, де зазначено «у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства …», що свідчить про послідовність викладення законодавцем заходів впливу, котрі застосовуються податковим органом при примусовому погашенні податкового боргу платника податків і передбачені саме ст.95 Податкового кодексу України (а саме: 1) стягнення коштів за податковим боргом у порядку п.95.1 ст.95 Податкового кодексу України, 2) продаж майна платника з податкової застави у разі недостатності таких коштів).

При цьому, оскільки передбачена ст.95 Податкового кодексу України черговість реалізації управлінської функції контролю за своєчасністю розрахунків податковим органом дотримана, то зазначений довід відповідача визнається судом юридично неспроможним.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки судовим розглядом не встановлено факту порушення заявленою суб`єктом владних повноважень вимогою прав та інтересів платника податків у сфері публічно-правових відносин у галузі податкової справи, то позов належить задовольнити, стягнувши заявлену до стягнення суму податкового боргу.

Розподіл судових витрат необхідно провести за правилами ст. 139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з двигунобудування" (ідентифікаційний код - 14313582; місцезнаходження - 61001, м. Харків, вул. Морозова, буд. 13) на користь державного бюджету України кошти за податковим боргом у сумі 91394 (дев`яносто одна тисяча триста дев`яносто чотири) грн. 36 коп.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя Сліденко А.В.