Справа № 420/4858/19
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2019 р.м. ОдесаСправа № 420/4858/19
Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М. М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Танасогло Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Суворовського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області в особі Суворовського районного відділу у видачі паспорта громадянина України ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у формі книжечки відповідно до положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ; зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Суворовського районного відділу оформити та видати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України без передачі будь-яких даних про нього до Єдиного державного демографічного реєстру, без формування (присвоєння) унікального номера запису в Реєстрі та без використання будь-яких засобів Єдиного державного демографічного реєстру; зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Суворовського районного відділу у подальшому здійснити паспортний облік ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) згідно з Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ, а саме виключно за прізвищем, іменем та по батькові (ст. 28, 294, 296 Цивільного кодексу України), роком народження та місцем реєстрації.

В обґрунтування позову зазначено, що після досягнення ОСОБА_2 16-річного віку позивач, його батько, звернувся до органу міграційної служби для отримання паспортного документа у формі книжечки, на що отримав відмову, обґрунтовану тим, що оформлення паспортного документа у формі книжечки не передбачено законодавством, а тому не може бути здійснено. Позивач вважає, що така відмова грубо порушує соціальні права та права неповнолітньої дитини, в інтересах якої він звернувся, а тому є протиправною. Позивач зазначає, що відмова у видачі сину паспортного документу у формі книжечки порушує його особисте право на ім`я, оскільки видача паспорта у формі ID-картки передбачає присвоєння їй номеру (штрих-коду), що для позивача вважається недопустимим.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Суд визнав протиправною відмову з підстав, викладених у листі від 10.08.2019 року №5118/1722-5118.1-19 Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області в особі Суворовського районного відділу, у видачі паспорта громадянина України ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у формі книжечки відповідно до положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ. В іншій частині позовних вимог суд відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати судове рішення в частині залишення позовних вимог без задоволення та прийняти в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 01.10.2002 року (а.с. 16). ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 .

07.08.2019 року ОСОБА_2 звернувся до Суворовського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України ОСОБА_2 у вигляді книжечки без використання засобів Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.10-13), заява підписана ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_3

10.08.2019 року за №5118-1722/5118.1-19 Суворовським районним відділом ГУ ДМС України в Одеській області надано відповідь, де зазначено, що в Суворовського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області відсутні правові підстави для видачі паспорта громадянина України відповідно до Постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ (а.с. 14-15).

Не погоджуючись із вказаною відмовою позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що Суворовський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області листом від 10.08.2019 року з протиправних підстав відмовив позивачу у видачі паспорту громадянина України у вигляді паспортної книжечки, передбаченої Положенням про паспорт громадянина України, яке затверджене Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-XII, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з цим, суд першої інстанції не вбачав підстав для зобов`язання відповідача вчинити дії, а саме, оформити та видати ОСОБА_2 паспорт у формі книжечки, оскільки разом із заявою ОСОБА_2 , поданою в його інтересах його батьками, не надавались передбачені законодавством документи, а саме: свідоцтво про народження, дві фотокартки 35*45мм.

Отже, оскільки необхідні документи станом на час подання позову та вирішення справи відповідачу не надані, суд першої інстанції вказав на відсутність можливості задоволення цієї частини вимог позову як передчасно заявлених.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що не підлягають задоволенню, на думку суду, позовні вимоги щодо проведення обліку відомостей щодо особи без застосування ЄДР, оскільки при видачі позивачу паспорта у формі, визначеній Положенням про паспорт № 2503-ХІІ, не передбачено внесення даних особи до Єдиного державного демографічного реєстру. Більше того, у даній справі відсутнє порушення прав позивача в аспекті здійснення паспортного обліку ОСОБА_2 , а тому його захист у заявлений у позовних вимогах спосіб не відповідає меті адміністративного судочинства та принципам верховенства права та законності.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають дійсним обставинам справи та нормам адміністративного процесуального законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2рп/2012 надано офіційне тлумачення положення ч.2 ст.32 Конституції України, зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із Європейською Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зокрема, паспорт громадянина України.

Частинами 1, 2, 4, 5 ст. 14 вищезазначеного Закону передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», зокрема, паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Згідно із п.п. 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних у паспорт, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Водночас, п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.

Пунктом 131 Постанови №302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразка містить відцифровані персональні дані особи.

Суд першої інстанції вірно вказав на наявність підстав для висновку про порушення принципу поваги до приватного життя суб`єкта персональних даних, шляхом електронної обробки таких даних у процесі оформлення ID-паспорту, оскільки суб`єкт згоди на таку обробку не надає.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Відповідно до ч. 2 вищезазначеного Закону, персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Частиною 5, 6 вищезазначеного Закону передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Водночас, законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює не якість закону та порушення конституційних прав такої особи.

За практикою ЄСПЛ, першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване ст.8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну «закон» є автономним, та до якості «закону» ставляться певні вимоги (рішення ЄСПЛ у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, заява № 18139/91, п. 37) Під терміном «закон» … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» та «передбачуваності».

Отже, норми ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» на відміну від норм Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст.22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст.8 Конвенції.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №806/3265/17.

Судом першої інстанції вірно враховано, що дана адміністративна справа №420/4858/19 є типовою, оскільки відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №806/3265/17 від 19.09.2018 року. Висновки Великої Палати Верховного Суду у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Враховуючи викладене, беручи до уваги норми національного та міжнародного права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною відмови в оформленні паспорта громадянина України сину позивача ОСОБА_2 у формі паспортної книжечки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки спрямовані на запобігання порушенню його прав шляхом відмови з таких підстав у видачі паспорту в подальшому.

Водночас, судом першої інстанції помилково не враховано ту обставину, що на момент розгляду справи позивачем 20.09.2019 року (а.с. 45) подано до органу міграційної служби свідоцтво про народження, дві фотокартки 35*45мм, тобто документи, передбачені чинним законодавством для оформлення паспорту були у розпорядженні компетентного органу.

Отже, є помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність у відповідача на час розгляду справи необхідних документів, у зв`язку із - про відсутність можливості задоволення позову в частині зобов`язання органу міграційної служби вчинити певні дії.

Разом з цим, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо проведення обліку відомостей щодо особи без застосування ЄДР, оскільки, при видачі позивачу паспорта у формі, визначеній Положенням про паспорт № 2503-ХІІ, не передбачено внесення даних особи до Єдиного державного демографічного реєстру. Більше того, у даній справі відсутнє порушення прав позивача в аспекті здійснення паспортного обліку ОСОБА_2 , а тому його захист у заявлений у позовних вимогах спосіб не відповідає меті адміністративного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що адміністративний позов в частині зобов`язання органу міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України №2503-ХІІ є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

З огляду на те, що висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають нормам адміністративного процесуального законодавства та обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню в частині з винесенням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року в частині залишення позовних вимог без задоволення - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Суворовського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в частині зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Суворовського районного відділу оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України №2503-ХІІ.

В іншій частині судове рішення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

Т.М. Танасогло