Справа № 467/1280/19
Суддя: Явіца І. В.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 467/1280/19
Провадження № 2-а/467/14/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.

за участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

позивача - ОСОБА_1

відповідача - Шевченко Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Сектору реагування патрульної поліції Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ :

Вимоги позивача та доводи на їх обгрунтування

Звертаючись до суду із вказаним адміністративним позовом, позивач посилався на те, що 29 жовтня 2019 року відповідач виніс постанову, якою визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 182 КУпАП, і наклав адміністративне стягнення у виді попередження.

Вказану постанову позивач вважає незаконною, зокрема, через те, що відповідач не послався на нормативно - правовий акт, яким установлено правила щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму, не склав протокол про адміністративне правопорушення, незважаючи на його заперечення щодо вчинення адміністративного правопорушення, та не відібрав пояснень у потерпілого та свідків, а так само і не застосував показання технічних приладів для вимірювання шуму.

Тому стверджуючи про відсутність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 182 КУпАП, і, відповідно, протиправність винесеної відповідачем постанови у справі про адміністративне правопорушення АПО18 № 783702 від 29 жовтня 2019 року через порушення його прав та вимог закону, позивач просив суд скасувати її.

Процесуальні дії у справі

Спрощене провадження за цим позовом було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 04 листопада 2019 року.

Цією ж ухвалою до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ГУНП в Миколаївській області та витребувано у порядку ч.4 ст. 9 КАС України від Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Позиція позивача та заперечення відповідача

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, просив їх задовольнити та пояснив суду, що він проживає в багатоквартирному будинку в м. Южноукраїнську. Точної дати не пам`ятає, але десь у жовтні місяці цього року, близько 23:00 год., коли він був вдома, до нього прийшов інспектор СРПП Шевченко Д .С. разом із сусідом, який проживає поверхом нижче.

Сусід почав кричати, про те, що він порушує тишу, однак, при цьому, не міг визначитись коли саме це мало місце і що конкретно йому заважало. Того дня сусід не звертався до нього із цього питання.

Коли сусід пішов, склав постанову, із змісту якої слідувало, що він прав речі чим порушив тишу.

Проте, поки відповідач не зайшов всередину квартири та не побачив, що працює пральна машина, її ніхто не чув. Зокрема, ані сусід, ані інспектор не вказували на те, що він порушує тишу саме через користування нею.

При цьому, він заперечував проти вчинення ним адміністративного правопорушення, однак інспектор сказав, що просто попередить його та склав відповідну постанову.

Позивач додав, що сусід раніше неодноразово викликав поліцію, позаяк йому постійно заважали мешканці, що проживали в квартирі раніше.

Відповідач, в сувою чергу, проти позову заперечив повністю та пояснив суду, що він працює на посаді інспектора СРПП Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області.

29 серпня 2019 року близько 23:00 год. надійшов виклик про те, що по проспекту Леніна в м. Южноукраїнську сусіди порушують тишу.

Прибувши за викликом, заявник відчинив вхідні двері до будинку та пояснив, що мешканці квартири, яка знаходиться поверхом вище, кожного вечора шумлять і не заважають спати.

Тоді він разом з колегою зайшли до заявника в квартиру, де почули гуркіт від роботи пральної машини. До того ж, було чути, як у квартирі щось робили чи переставляли з місця на місце.

Потім вони разом із заявником піднялись до квартири позивача з метою аби спільно врегулювати питання щодо припинення та недопущення в подальшому порушення тиші.

Після того, як заявник та направник пішли, позивач запросив його в свою квартиру, де він почув шум від працюючої пральної машини. Оскільки вже було 23 :30 год. вечора, то він, з`ясувавши причини роботи побутового приладу в цей час, виніс постанову про накладення на позивача стягнення у виді попередження.

При цьому, позивач та його дружина пояснили, що вони працюють допізна, а на вихідних прати одяг не встигають, а тому роблять це пізно ввечері.

Відповідач додав, що рік тому він відвідував вказану квартиру з приводу порушення тиші цими ж самими мешканцями, однак, того разу питання було врегульоване без складання постанови.

Стосовно винесеної ним цього разу постанови, то відповідач вказав, що позивач з нею ознайомився, підписав і ніяких заперечень стосовно того, що він не вчиняв правопорушення не виказував, а тому протокол про адміністративне правопорушення він не складав.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - ГУНП в Миколаївській області - в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлявся у визначеному КАС України порядку, надав письмові пояснення по справі, у яких зазначив, що оскаржувана позивачем постанова прийнята у межах повноважень відповідача і ґрунтується на законі.

При цьому, факт вчинення позивачем правопорушення підтверджується усними поясненнями заявника, самого правопорушника і даними винесеної відповідачем постанови.

За такого, представник третьої особи просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Установлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, що виникли між сторонами, з посиланням на докази, у тому числі, й на ті, що відхилені судом, мотиви їх відхилення, а також оцінка аргументів, наведених учасниками справи

Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши надані ними докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності і достатності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, з огляду на правову аксіому «Atrium habet se intromittere indicia prae se» (суд має справу з тими доказами, які перед ним), керуючись законом, виходив із такого.

В ході судового розгляду справи суд установив, що 29 жовтня 2019 року Южноукраїнським ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області отримано заяву від ОСОБА_3 про порушення тиші мешканцями квартири АДРЕСА_1 .

Того ж дня на вказаний виклик прибув інспектор СРПП Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області Шевченко Д.С., який, встановивши факт роботи побутової техніки - пральної машини у квартирі позивача після 22:00 год., за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення виніс постанову АПО18 № 783702 від 29 жовтня 2019 року.

Зокрема, уповноваженою особою було встановлено, що 29 жовтня 2019 року о 23 год. 10 хв. в квартирі АДРЕСА_1 . Южноукраїнську ОСОБА_1 прав одяг, тим самим порушував тишу.

Дії позивача, за таких обставин, були кваліфіковані за ст. 182 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді попередження.

Копія постанови була отримана позивачем, а тому не погодившись із нею, він подав до суду цей позов.

Тому піддавши аналізу оскаржувану постанову у розрізі положень КУпАП, судом було встановлено наступне.

Відповідно до ч.1,2 ст. 383 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна містити : найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Однак, вказаним вимогам закону оскаржувана постанова не відповідає, позаяк, не містить опису обставин, установлених під час розгляду справи та зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Так, відповідальність за ст. 182 КУпАП настає у разі порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму чи правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях.

Вказана правова норма є банкетною, тобто, має загальний зміст і лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів.

Конкретизований зміст диспозиції бланкетної правової норми передбачає певну деталізацію її положень іншими нормативно-правовими актами для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.

Інакше кажучи, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 182 КУпАП виражається у не дотриманні вимог законодавчих актів чи інших нормативно - правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму чи правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях.

Таке, апріорі, зобов`язує уповноважену особу при винесенні постанови про адміністративне правопорушення за ст. 182 КУпАП вказати у ній положення законодавчого чи іншого нормативно - правового акту, які у кожному конкретному випадку були порушені з боку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Однак, такого у цій ситуації зроблено не було, що слідує із змісту оскаржуваної постанови.

Натомість уповноваженою особою у постанові зафіксовано лише сам по собі факт прання речей і порушення у зв`язку із цим тиші і не викладено об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ст. 182 КУпАП, яка, власне, й має виражатись у порушення конкретної норми законодавчого чи іншого нормативно - правового акту.

Зокрема, згідно ч.3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24 лютого 1994 року № 4004-ХІІ ( з наступними змінами і доповненнями (далі - Закон № 4004-ХІІ), у нічний час, із двадцять другої до восьмої години на захищених об`єктах забороняються гучний спів і викрики, користування звуковідтворювальною апаратурою та іншими джерелами побутового шуму, проведення салютів, феєрверків, використання піротехнічних засобів.

У свою чергу, захищеними об`єктами, згідно ч.2 ст. 24 вказаного Закону, є, серед іншого, й жилі будинки.

Тому суд відхиляє доводи позивача щодо обов`язкової необхідності застосування у цьому випадку приладів для вимірювання рівня шуму, однак, зважає на те, що все ж таки висновок уповноваженою особою про те, що пральна машина є джерелом побутового шуму було зроблено без всебічного, повного і об`єктивного установлення усіх обставин справи і використання визначених ст. 251 КУпАП засобів доказування, якими є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Позаяк, у цьому випадку висновок про вчинення адміністративного правопорушення було зроблено лише на поясненнях заявника та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також власних спостереженнях особи, яка розглядала справу про адміністративне правопорушення.

Між тим, в судовому засіданні позивач вказував на те, що заперечував факт порушення тиші, у той час, як відповідач стверджував про відсутність будь - яких заперечень з боку позивача.

Із даного питання, суд зауважує таке.

За правилом ч.2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Проте, за змістом ч.3 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Цей протокол, у такому разі, є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Однак, відповідач, стверджуючи про відсутність у нього підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення, всупереч положенням ч.2 ст. 77 КАС України, переконливих доказів цьому не надав.

Так, згідно із ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Тому посилаючись на те, що позивач не оспорював допущеного ним порушення під час складання оскаржуваної постанови, відповідач мав би надати суду належні і допустимі докази на підтвердження своїх доводів у цій частині.

Сам же по собі факт підписання позивачем постанови ще не свідчить про його згоду із тим, що ним було вчинено правопорушення.

Зокрема, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 22 липня 2019 року у справі № 757/2757/16-а вказав на те, що підпис на постанові у справі про адміністративне правопорушення не означає згоду із тим, що особа вчинила адміністративне правопорушення. Позаяк, протилежне суперечить положенням КАС України обов`язку саме відповідача доводити правомірність свого рішення.

Таким чином, на переконання суду, маючи у своєму розпорядженні лише усні пояснення заявника та особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності, з метою забезпечення всебічності, повноти і об`єктивності встановлення обставин справи, уповноважена особа у цій ситуації мала б скласти протокол про адміністративне правопорушення або ж беззаперечно довести перед судом відсутність підстав для цього.

Крім того, оскаржувана постанова не містить відомостей про те, за якою саме частиною статті 182 КУпАП було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності.

Наявність у вказаній статті двох частин покладає на уповноважену особу обов`язок чітко зазначити конкретну норму, згідно санкції якої особу було піддано адміністративному стягненню.

Тобто, вказати частину статті, за якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності.

Інакше кажучи, дії особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, у цій ситуації фактично не були кваліфіковані уповноваженою особою.

Так, кваліфікація правопорушення - це правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення правових (юридично значущих) ознак, визначення правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу правопорушення, передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення.

За своєю суттю і змістом кваліфікація правопорушення завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування процесуальними засобами двох важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом правопорушення) протиправного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу правопорушення, передбаченого відповідною статтею чи то конкретною нормою КУпАП.

Однак, згідно даних оскаржуваної постанови, діяння, яке ставилось у провину позивачу, не було кваліфіковане відповідно до конструкції статті 182 КУпАП, а це говорить про те, що фактично постанова не містить зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

До того ж будь - які відомості про те, що позивача не було піддано адміністративному стягненню протягом року за такі ж порушення, наразі відсутні.

Тому у світлі вищевикладеного, суд робить висновок, що розгляд справи про адміністративне правопорушення у даному конкретному випадку не кореспондувався із визначеними ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення, якими є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи і вирішення її в точній відповідності із законом, а тому прийнята за результатами такого розгляду постанова не може вважатись законною.

Так, сам розгляд справи не був проведений із дотриманням визначеної ч.4 ст. 258 КУпАП процедури щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, а так само і не забезпечений за допомогою визначених ст. 251 того ж Кодексу засобами доказування.

Водночас, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ч.2 ст. 283 КУпАП, позаяк, не містить такого опису установлених обставин, який би відповідав вимогам закону, а так само, не містить і зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за учинене адміністративне правопорушення.

У цьому контексті, суд зауважує, що Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення, у той час, як спрощений підхід до вирішення цих справи не допускається.

Та практика ЄСПЛ свідчить про те, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права особи на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Тому у світлі практики ЄСПЛ таке формулювання «обвинувачення», як має місце у даному випадку, та відсутність правової кваліфікації діяння свідчить про наявність загрози порушення права на захист, позаяк, позбавляє особу можливості належно будувати тактику свого захисту.

І як наслідок, суд приходить до висновку про обгрунтованість доводів позивача у частині невідповідності оскаржуваної постанови вимогам закону і вважає за необхідне скасувати її, а провадженні у справі закрити на підставі п.3 ч.3 ст. 286 КАС України.

При цьому, суд, з огляду на положення ст. 75 КАС України, сприймає як недостовірний доказ копію оскаржуваної постанови, що була надана на виконання ухвали суду про витребування доказів, позаяк, її зміст не відповідає змісту тієї копії, яка була надана позивачу безпосередньо після винесення постанови.

Наявність об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ст. 182 КУпАП, у цьому випадку не була доведена згідно із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt), який застосовується при оцінці доказів, які можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

І, водночас, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.

Сама ж по собі заява ОСОБА_3 , із якою він звернувся до органу Національної поліції, не може свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Однак, нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено закриття провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому суд вважає, що провадження у справі щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, який вказує на те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

При цьому, суд не вбачає підстав для направлення справи новий розгляд уповноваженої особи, оскільки оскаржувана постанова підлягає скасуванню не лише через недотримання процедури її винесення, а у зв`язку з відсутністю у діях позивача складу адміністративного інкримінованого йому правопорушення.

А тому, суд приходить до висновку, що права позивача є порушеними з мотивів, що наведені судом вище, і, відповідно, підлягають захисту у спосіб, що ним запропонований у позові, тобто шляхом скасування постанови.

Разом із цим, хоча позивач не висував вимог про закриття провадження в адміністративній справі, суд вважає за необхідне вчинити цю дію, позаяк, цього вимагає норма п.3 ч.3 ст. 286 КАС України.

Однак, позов підлягає частковому задоволенню, оскільки стаття 286 КАС України, яка є спеціальною нормою у даному випадку, не передбачає можливості визнання протиправним рішення суб`єкта власних повноважень у справах щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 245, 247, 251, 252, 268, 280 КУпАП, ст.ст.1-3, 5-15, 241-244, 246, 250, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора Сектору реагування патрульної поліції Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Постанову АПО18 № 783702 по справі про адміністративне правопорушення від 29 жовтня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 182 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді попередження, винесену інспектором Сектору реагування патрульної поліції Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області Шевченком Дмитром Станіславовичем, - скасувати.

У вимозі про визнання постанови протиправною - відмовити.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 182 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст.247 цього ж Кодексу у зв`язку з відсутністю у його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Явіца