Справа № 200/2218/19-а
Суддя: Анцупова Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

17 грудня 2019 року

м. Київ

Справа №200/2218/19-а

Провадження №11-1251апп19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Анцупової Т. О.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

перевіривши наявність підстав для прийняття Великою Палатою Верховного Суду справи № 200/2218/19-а за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України про визнання протиправним та скасування наказу № 33/к від 29 січня 2019 року, поновлення на посаді,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року,

УСТАНОВИЛА:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Державної судової адміністрації України від 29 січня 2019 року № 33/к; поновити його на посаді начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що призначення премії належить до його компетенції як керівника та здійснюється згідно із наданими законом владними повноваженнями, а отримання премії є його конституційним правом. Позивач зазначав, що правова норма, згідно якої у нього наявний обов`язок погоджувати розмір премії з керівником вищого рівня, була відсутня як станом на прийняття наказів про преміювання, так і на момент звернення до суду за захистом своїх прав. На думку позивача, повноваження Голови Державної судової адміністрації України не передбачають видання нормативно-правових актів, які встановлюють, змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм реалізації прав державних службовців.

Позивач також посилався на лист Національного агентства з питань державної служби від 21 серпня 2017 року (який видано вже після прийняття Порядку Державної судової адміністрації України від 06 липня 2017 року № 790 та з його урахуванням), в якому зазначено, що чинним законодавством про державну службу не передбачено погодження премій державних службовців, посади яких належать до посад державної служби категорії «Б» та «В», із державним органом вищого рівня. Крім того, в листі Національного агентства з питань запобігання корупції від 12 грудня 2018 року № 31-04/61720/18 зазначено, що позивач як начальник територіального управління має право на призначення премій самому собі.

Додатково, в обґрунтування своїх доводів, позивач посилався на постанови Голосіївського районного суду міста Києва у справах № 752/6426/18, №752/6415/18, № 9752/6423/18, якими закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною першою та другою статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 , у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Позивач зазначав, що в рамках цих справ досліджувалося питання щодо порушенням вимог Закону України «Про запобігання корупції» через видання останнім наказів про преміювання самого себе, без погодження із органом вищого рівня та без його повідомлення. За наслідками судового розгляду встановлено, що такі дії позивача відповідають законодавству України.

Отже, на думку позивача, накази про преміювання керівництва управління, в тому числі начальника управління, приймались за результатами роботи, у відповідності до вимог чинного законодавства, згідно із наданими законом владними повноваженнями керівнику державної служби, в межах економії фонду заробітної плати, та на підставі того, що чинними нормативно-правовими актами не передбачено погодження премій державних службовців, посади яких належать до категорій «Б» та «В», із державним органом вищого рівня.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року позов задоволено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу.

У касаційній скарзі позивач посилається на те, що судом апеляційної інстанції неповно з`ясовано наявність правових підстав для прийняття відповідачем спірного наказу про звільнення його із займаної посади.

Позивача зазначає, що суд апеляційної інстанції надав оцінку висновку Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Державної судової адміністрації України від 09 січня 2019 року, як рішенню суб`єкта владних повноважень, яке за своєю правовою природою таким не є.

Також позивач вказує, що оскаржуваний наказ про звільнення не відповідає вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки відповідачем не дотримано строки притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Крім того, позивач вважає, що в оскаржуваному наказі використано формулювання «в перший робочий день повернення ОСОБА_1 до виконання службових обов`язків», що прямо не передбачене чинним законодавством.

Додатково позивач звертає увагу, що суд апеляційної інстанції неправомірно послався на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 22 серпня 2018 року в справі № 752/6441/18, оскільки жодним судовим рішенням на позивача не накладено адміністративне стягнення передбачене статтею 172-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 826/15957/17, оскільки висновок, який зроблений судом у зазначеній постанові, не стосується предмету спору у цій справі, а докази, досліджені в справі № 826/15957/17, в цій справі не досліджувалися.

Позивач вважає, що посилання суду апеляційної інстанції на невиконання позивачем своїх посадових обов`язків та розпоряджень керівного органу є безпідставним, оскільки вони не є предметом цього спору.

Ухвалою від 14 серпня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відкрив касаційне провадження в цій справі, а ухвалою від 04 грудня 2019 року передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини п`ятої статті 346 КАС України, мотивувавши це тим, що спірні правовідносини містять виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

Відповідно до частини п`ятої статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з огляду на таке.

Пунктом 9 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» передбачено, що дисциплінарними проступками є використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб.

Відповідно до абзацу 11 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Судами попередніх інстанцій установлено, що позивачем видано накази про преміювання самого себе: від 23 лютого 2018 року № 20 про преміювання керівника управління за результатами роботи у лютому 2018 року у розмірі 300 % із урахуванням посадового окладу; від 28 березня 2018 року № 34 про преміювання керівника управління за результатами роботи у березні 2018 року у розмірі 315 % із урахуванням посадового окладу.

Нормами пункту 6 частини другої статті 50 Закону України «Про державну службу» визначено, що премія належить до складової заробітної плати.

При цьому пунктом 2 частини третьої статті 50 Закону України «Про державну службу» установлено, що розмір місячної премії визначається відповідно до обсягу особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу.

Позивач, як керівник Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, при виданні наказів про преміювання самого себе у лютому 2018 року та у березні 2018 року, фактично надав сам оцінку свого особистого внеску в загальний результат роботи державного органу, яка вплинула на розмір встановленої премії та заробітної плати в цілому.

Судами першої та апеляційної інстанцій також установлено, що Головою Державної судової адміністрації України видано наказ від 06 липня 2017 року № 790 «Про затвердження Порядку встановлення стимулюючих виплат, преміювання та надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань керівникам апаратів Верховного Суду, вищих спеціалізованих, апеляційних і місцевих судів та їх заступникам, начальникам територіальних управлінь Державної судової адміністрації України, їх заступникам».

Зазначений наказ видано відповідно до вимог Законів України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» та з метою дотримання єдиного підходу до погодження надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, встановлення стимулюючих виплат і преміювання начальників територіальних управлінь Державної судової адміністрації України, їх заступників, встановлення стимулюючих виплат і преміювання керівників апаратів Верховного Суду, вищих спеціалізованих, апеляційних і місцевих судів та їх заступників.

Однак зазначений наказ не містить порядку погодження подання про премію, вимог до форми та змісту подання, не визначає процедуру та строк розгляду Головою Державної судової адміністрації України вказаного подання, процедуру повернення його на доопрацювання, не визначає критерії відповідно до яких Голова Державної судової адміністрації України приймає рішення щодо погодження розміру премії.

Під час розгляду справи в Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, представники відповідача також не надали пояснення, яким саме нормативно-правовим актом врегульовано зазначені питання.

Згідно із частиною п`ятою статті 153 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Голова Державної судової адміністрації України з питань, що належать до його повноважень, видає накази.

Водночас колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду звертає увагу, що у пункті 9 Порядку преміювання державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А», який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15 (в редакції станом на момент видання наказу № 790) визначено, що розміри премій керівникам органів та установ системи правосуддя, їх заступникам визначаються керівником державної служби у державному органі за погодженням із суб`єктом призначення.

Тобто, розміри премій керівнику апарату Верховного Суду, його заступникам, а також керівникам апаратів вищих спеціалізованих судів, їх заступникам визначаються керівниками апарату цих судів за погодженням із суб`єктом призначення.

Однак порядок преміювання керівників державної служби категорії «Б» (до якої віднесено посади начальників та заступників територіальних управлінь Державної судової адміністрації України, керівників апаратів апеляційних та місцевих судів,) нормами законодавства, чинного на момент видання Головою Державної судової адміністрації України наказу від 06 липня 2017 року № 790, не врегульований.

Відповідно до частини шостої статті 50 Закону України «Про державну службу» порядок формування фонду оплати праці державних службовців у державному органі, а також порядок преміювання державних службовців затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Наявність повноважень у Голови Державної судової адміністрації України врегульовувати питання встановлення стимулюючих виплат, преміювання та надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань начальникам територіальних управлінь Державної судової адміністрації України нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) не визначено.

Отже, зазначені питання, а саме, стосовно наявності у Голови Державної судової адміністрації України повноважень щодо врегулювання порядку встановлення стимулюючих виплат, преміювання та надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань начальникам територіальних управлінь, на законодавчому рівні не врегульовані.

Враховуючи викладене, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що спірні правовідносини містять виключну правову проблему і передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Велика Палата Верховного Суду вважає мотиви, наведені в ухвалі Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04 грудня 2019 року про передачу справи на її розгляд, обґрунтованими.

Перевіривши матеріали справи та наведені в касаційній скарзі доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність правових підстав для прийняття цієї справи до розгляду.

Відповідно до положень частини третьої статті 344 КАС України Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне призначити цю справу до розгляду в судовому засіданні.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 248, 337, 344 і 346 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Прийняти до розгляду справу № 200/2218/19-а за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України про визнання протиправним та скасування наказу № 33/к від 29 січня 2019 року, поновлення на посаді.

2. Призначити справу до касаційного розгляду в судовому засіданні на 10 березня 2020 року о 10 годині 00 хвилин у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали до відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Судді: Н. О. Антонюк О. Р. Кібенко

С. В. Бакуліна В. С. Князєв

В. В. Британчук Л. М. Лобойко

Ю. Л. Власов Н. П. Лященко

М. І. Гриців О. Б. Прокопенко

Д. А. Гудима Л. І. Рогач

Ж. М. Єленіна В. Ю. Уркевич

О. С. Золотніков О. Г. Яновська