Справа № 200/13834/19-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2019-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2019 р. Справа№200/13834/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 )

до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради Донецької області (, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Героїв Небесної Сотні, 23)

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення з 19 листопада 2018 року, не нарахування та не виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю та зобов`язання відповідача призначити, нарахувати та виплатити відповідну допомогу.

2 грудня 2019 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Одночасно, суд задовольнив клопотання про поновлення строку звернення до суду та визнав поважними причини пропуску строку звернення позивача із позовом до суду.

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що. Не призначення йому державної допомоги сталося з вини відповідача через відсутність в електронній справі всієї інформації та оригіналу виписки з акту МСЕК, що порушує його конституційні права.

Відповідачем на адресу суду надано відзив на адміністративний позов позивача, у якому заперечив проти задоволення заявлених вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. В обґрунтування поданих заперечень, відповідач відзначив, що вимога щодо надання оригіналів виписки з акту МСЕК закріплена в нормах чинного законодавства.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 15 жовтня 1998 року Дебальцевським МВ УМВС України в Донецькій області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 423490 від 11 грудня 2012 року позивачу встановлено другу групу інвалідності (інвалідність з дитинства).

На підставі посвідчення серії АЗ НОМЕР_3 , виданого 16 січня 2007 року судом встановлено, що позивачу призначена соціальна пенсія по інвалідності ІІ групи з дитинства.

Судом встановлено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується відповідною довідкою від 8 квітня 2015 року № 1426/41990.

Як вбачається з відзиву відповідача та не заперечується позивачем по справі 19 листопада 2018 року позивач звернувся до управління із заявою про призначення державної соціальної допомоги з надбавкою на догляд. Згідно зазначеної заяви та наданих до відповідача документів позивач раніше отримував пенсію як особа з інвалідністю в управлінні Пенсійного фонду України м. Дебальцеве, потім перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України м. Краматорська, як отримувач пенсії по інвалідності. З 21 вересня 2018 року в управлінні Пенсійного фонду України м. Краматорська йому призначена пенсія у разі втрати годувальника.

Згідно інформації управління Пенсійного фонду України м. Краматорська в матеріалах електронної справи є наступні дані: довідка МСЕК № 423490 від 11 грудня 2012 року, довідка особи з інвалідністю з дитинства, період встановлення інвалідності з 4 листопада 1996 року довічно. Паперова пенсійна справа залишилась на території непідконтрольній Україні, оригінал довідки МСЕК відсутній.

За повідомленням в.о. головного лікаря ОЦМСЕ м. Краматорська на адресу начальника управління праці та соціального захисту населення м. Краматорська Туков Микола Леонідович, був оглянутий м/р МСЕК м. Краматорська 29 травня 2019 року для розроблення та заповнення індивідуальної програми реабілітації. Оригінал довідки представлений не був. До ф. № 088/о була надана копія довідки до акта огляду МСЕК серія 10 ААБ № 423490, видана Єнакієвською м/р МСЕК загального профілю 11 грудня 2012 року безстроково. Медико-експертна справа Тукова ОСОБА_2 Л. знаходиться на непідконтрольній території. До ОЦМСЕ м. Краматорська Донецької області медична справа не надходила. Додатково повідомлено, що оригінали довідок МСЕК після огляду надаються інваліду та пенсійному фонду для призначення пенсії.

Як зазначено відповідачем у листі від 11 червня 2019 року вих. № 01-14/4826 для прийняття рішення щодо призначення виплати призначеної державної соціальної допомоги за місцем тимчасового перебування з метою одержання електронної справи управлінням направлено електронний запит про надання електронної справи до ДП «Інформаційно-обчислювальний центр Мінсоцполітики України» від 20 листопада 2018 року № 01-14/8802. За адресою: вул. Двірцева, 48/126 проведена перевірка достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи та підтверджено факт проживання позивача за вказаною адресою.

Згідно інформації, отриманої відповідачем від ДП «Інформаційно-обчислювальний центр Мінсоцполітики України» позивач станом на 1 листопада 2018 року не перебуває на обліку, як отримувач державної соціальної допомоги з надбавкою на догляд особі з інвалідністю з дитинства ІІ групи.

Згідно рішення комісії (протокол засідання від 30 листопада 2018 року № 143) з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконкомі Краматорської міської ради позивачеві призначено державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства. Проте, у зв`язку з відсутністю електронної справи, яка містить всю інформацію про період призначення, розмір допомоги та оригіналу виписки з акту огляду МСЕК рішенням відповідача від 3 грудня 2018 року позивачу відмовлено в призначенні державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства по заяві від 19 листопада 2018 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Закон України від 16 листопада 2000 року № 2109-III «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» відповідно до Конституції України гарантує особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та їх соціальну захищеність шляхом встановлення державної соціальної допомоги на рівні прожиткового мінімуму.

Згідно норм статті зазначеного Закону право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років. Причина, група інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством України з одночасним роз`ясненням особам з інвалідністю з дитинства їх права на державну соціальну допомогу. Перелік медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей з інвалідністю віком до 18 років, визначається у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, які мають одночасно право на державну соціальну допомогу відповідно до цього Закону, на пенсію та на державну соціальну допомогу згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", призначається за вибором осіб з інвалідністю з дитинства (законних представників осіб з інвалідністю з дитинства, визнаних недієздатними, та дітей з інвалідністю) державна соціальна допомога відповідно до цього Закону або пенсія чи державна соціальна допомога згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю". При цьому якщо особа з інвалідністю з дитинства або дитина з інвалідністю має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, передбачену Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю") і державну соціальну допомогу відповідно до цього Закону, ці виплати призначаються одночасно.

Згідно пункту 2.1 Порядку надання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Міністерства охорони здоров`я України від 30 квітня 2002 року № 226/293/169, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 травня 2002 року за № 466/6754 (далі - Порядок), право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства та діти з інвалідністю віком до 18 років.

Нормами пункту 2.3 Порядку установлено, що органи медико-соціальної експертизи та заклади охорони здоров`я у триденний строк зобов`язані надіслати виписку з акта огляду медико-соціальною експертною комісією (далі - виписка з акта огляду МСЕК) особи з інвалідністю з дитинства або медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років (далі - медичний висновок про дитину з інвалідністю) до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю з дитинства або законного представника дитини з інвалідністю.

Відповідно до положень пункту 2.4. Порядку переведення особи з інвалідністю з дитинства чи дитини з інвалідністю з пенсії або з державної соціальної допомоги, призначеної згідно з Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", на державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» здійснюється на підставі заяви. При цьому державна соціальна допомога призначається з дня звернення за нею. Виплата призначеної державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю здійснюється з урахуванням суми виплаченої пенсії або державної соціальної допомоги, призначеної відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю". До документів, необхідних для призначення державної соціальної допомоги, додається довідка-атестат про припинення виплати раніше призначеної пенсії або державної соціальної допомоги згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" та виписка з акта огляду МСЕК чи медичний висновок про дитину з інвалідністю закладу охорони здоров`я, які вилучаються з пенсійної справи одержувача пенсії (у пенсійній справі залишається завірена у встановленому порядку копія медичного документа) або зі справи одержувача державної соціальної допомоги згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю".

З матеріалів справи вбачається, що факт набуття статусу особи з інвалідністю з дитинства встановлено належними документами та це слугувало підставою для неодноразового призначення позивачу відповідних допомог та пенсій. Факт того, що позивач є особою інвалідністю з дитинства не заперечується позивачем по справі.

Суд зазначає, що відмовляючи позивачу у призначенні державної допомоги з підстав ненадання оригіналу довідки МСЕК, відповідач припустився формалізму.

Отже, з аналізу наявних матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач своїми діями не забезпечив справедливої рівноваги, запобігаючи несприятливим наслідкам, які можуть виникнути після прийняття такого рішення для захисту основоположних прав конкретної особи, використовуючи свої функції, покладені статтею 19 Конституції України.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини 2 зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Нормами частини четвертої статті 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати «дискреційні повноваження», користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

На переконання суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону держорган може приймати різні рішення.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 245 КАС України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з норм Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, дослідивши наявні матеріали справи та враховуючи, що правомірність своїх дій відповідачем не доведена, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача. Проте, обираючи належний спосіб порушеного права суд зауважує, що відмовляючи у призначенні державної допомоги відповідач вчинив протиправні дії у формі прийняття відповідного рішення від 3 грудня 2018 року. Тож, належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача суд вважає визнання протиправним та скасування цього рішення, а не визнання протиправної бездіяльності відповідача, як зазначає позивач у позові.

Окрім того, суд зазначає, що позивач у позовних вимогах просив суд допустити до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць. Вирішуючи питання щодо можливості звернення постанови до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць суд зазначає наступне.

Нормами статті 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення, зокрема, про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, відповідно до статті 139 КАС України питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради Донецької області (, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Героїв Небесної Сотні, 23) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради Донецької області від 3 грудня 2018 року.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради Донецької області () призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю з 19 листопада 2018 року.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради Донецької області () призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю з 19 листопада 2018 року у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 20 грудня 2019 року. Повне судове рішення складено 20 грудня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар