Справа № 400/4023/19
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 р. № 400/4023/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївський області, вул. Артилерійська, 18, м. Миколаїв, 54030

про:визнання дій протиправними; визнання протиправною та скасування постанови від 13.03.2019 р. ВП №58604477, скасування постанови від 25.01.2019 ВП № 56204515,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління у Миколаївській області про визнання неправомірними дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Власенка В.В. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 105982,67 від 25.01.2019 в межах виконавчого провадження № 56204515 та скасування постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 105982,67 грн. від 25.01.2019 в межах виконавчого провадження № 56204515, як протиправну, визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 58604477 від 13.03.2019.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач не здійснював фактичного виконання судового рішення, стягнення виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника призведе до подвійного стягнення суми виконавчого збору або стягнення без реального виконання рішення суду. Постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.04.2018, про повернення виконавчого документа стягувачу від 25.012019, про стягнення виконавчого збору, постанова про відкриття виконавчого провадження від 13.03.2019 позивачем не отримувались. Стягнення виконавчого збору напряму залежить від розміру фактично стягнутого, повернутого або переданого майна при примусовому виконанні виконавчого документа. Вимога ч.3 ст.40 Закону № 1404, може бути застосована у випадку хоча б часткового стягнення заборгованості , а не в будь-якому випадку повернення виконавчого документа стягувачу. Також ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.09.2019 заочне рішення суду від 29.09.2015 у цивільній справі № 490/5157/15ц скасовано, справа призначена до розгляду. Рішення у справі не прийнято.

Відповідач, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідно до ч.3 ст.40 Закону України « Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження ВП № 58604477 з примусового виконання постанови від 25.01.2019 ВП № 56204515 про стягнення виконавчого збору.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач просив суд розглянути справу без часті представника відповідача на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч.3 ст.194 КАС України суд розгляд справи здійснив в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив докази, суд встановив:

17.04.2018 головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Власенко В.В. прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 490/5157/15-ц виданого 26.11.2015 Центральним районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» борг в сумі 1059826,75грн.

25.01.2019 державний виконавець прийняв постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки надійшла заява стягувача від 09.01.2019 про повернення виконавчого документа без виконання.

25.01.2019 державним виконавцем прийнята постанова про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 105982,67грн.Постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її винесення. Строк пред`явлення до виконання три місяці.

13.03.2019 державним виконавцем прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 58604477 про примусове виконання постанови № 56204515 від 25.01.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Центрального ВДВС заборгованість в сумі 105982,67 грн. За визначенням ст. 1 Закону № 1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У свою чергу, згідно з ч. 1-2 ст. 27 Закону № 1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно з частиною п`ятою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Вищезазначеними нормами, які передбачають випадки, в яких не стягується виконавчий збір, відсутнє посилання, що виконавчий збір не стягується в разі повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, коли фактичне виконання рішення суду не було здійснено.

Оскільки виконавче провадження закінчене саме на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404, то застосовуються наслідки, передбачені ч. 3 ст. 40 Закону № 1404, а саме: у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Враховуючи, що в чинній редакції ст. 27 Закону № 1404 розмір виконавчого збору залежить від суми, що підлягає стягненню, а не від фактично стягнутої, суд вважає позицію відповідача обґрунтованою.

Аналізуючи вищевказані норми суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Таким чином, фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20.11.2019 по справі № 480/1558/19.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Посилання позивача на постанову Верховного суду від 18.04.2018 у справі № 761/11524/15 не приймається судом до уваги, оскільки це рішення стосується правовідносин, які виникли у 2015році, коли ч.2 ст.27 Закону України « Про виконавче провадження» було передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Норма ст.27 Закону України « Про виконавче провадження» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (25.01.2019) не містить посилання на «фактичне» виконання.

Посилання позивача на те, що він не отримував постанови виконавчого провадження стало підставою для поновлення строку звернення до суду, але не може бути підставою для скасування спірних постанов.

Частина 3 ст.40 Закону № 1404 не містить застережень стосовно стягнення виконавчого збору у разі фактичного виконання рішення суду.

Також ніяк не впливає на правомірність спірних постанов, які прийняті 25.01.2019 та 13.03.2019, скасування ухвалою суду від 06.09.2019 заочного рішення від 29.09.2015.

За таких обставин, дії відповідача вчинені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» чинних на момент здійснення виконавчих дій. Постанова від 25.01.2019 про стягнення виконавчого збору прийнята відповідно до ч.3 ст.40 Закону України « Про виконавче провадження». Ця постанова є виконавчим документом та була пред`явлення до виконання з дотриманням 3-місячного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, тому постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 13.03.2019 є правомірною.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог.

Згідно зі ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин, позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246, 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївський області (вул. Артилерійська, 18, м. Миколаїв, 54030, ідентифікаційний код 35065742) відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених ст. 287 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Апеляційна скарга подається в порядку, визначеному ст. 297 КАС України і п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Т. О. Гордієнко