Справа № 320/2816/19
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2816/19 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Черпіцької Л.Т.

суддів: Пилипенко О.Є., Глущенко Я.Б.

за участю

секретаря судового засідання: Закревської І.Л.

представник позивача: Круглякова Т.С.

представник відповідача: Дробович Є.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕНТР МАГНІТОГОРСЬКА" до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр Магнітогорська" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 28.05.2019 №№ 1173669/40227592, 1173672/40227592 про реєстрацію або відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Магнітогорська" №№139, 140 від 30.04.2019, датою їх реєстрації - 14.05.2019.

Заявлені вимоги обґрунтовувались тим, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у реєстрації податкових накладних №№139, 140 від 30.04.2019, за наявності всіх необхідних документів та пояснень, поданих позивачем, що підтверджували реальність господарських операцій, за якими вони були складені.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 виключено з числа відповідачів Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, вважаючи його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

На переконання скаржника, позивачем не надано обґрунтованих доводів щодо порушення його прав та охоронюваних законом інтересів зі сторони відповідача та неправомірності дій останнього.

В підтвердження своєї позиції скаржник зазначив, що повідомлення позивача щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по податкових накладних від 30.04.2019 №№139, 140 були розглянуті Комісією ГУ ДФС у Київській області та по яким прийнято рішення про реєстрацію вказаних податкових накладних. Попри це, вищевказані рішення скасовано ДФС України та прийнято рішення від 28.05.2019 у зв`язку з тим, що обсяг поданих позивачем документів не відповідав вичерпному переліку пункту 14 Порядку зупинення реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування, зокрема через ненадання письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у спірних податкових накладних.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач наголошував на тому, що ним подавались затребувані відповідачем письмові пояснення на підтвердження інформації щодо господарських операцій по спірним податковим накладним, а подані разом з ними первинні документи розкривали зміст та обсяг цих господарських операцій. Таким чином, рішення відповідача про відмову у реєстрації спірних податкових накладних були необґрунтованими, що і встановлено судом першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явились у судове засідання, дослідивши наявні матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, ТОВ «Центр Магнітогорська» () є юридичною особою та перебуває на обліку в Києво-Святошинському управлінні Головного управління ДФС у Київській області та має статус платника податку на додану вартість.

Видами діяльності позивача за КВЕД є: комплексне обслуговування об`єктів (код КВЕД 81.10); консультування з питань комерційної діяльності й керування (код КВЕД 70.22); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (код КВЕД 68.20, основний).

У власності позивача перебуває нежила будівля площею 9191,2 кв. м., розташована за адресою м. Київ, вул. Магніторська, 1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно №1031 від 14.09.2016. Нежила будівля має офісні приміщення, які надаються в оренду юридичним особам.

В рамках провадження господарської діяльності між ТОВ "Центр Магнітогорська" (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УВК Україна" (Орендар) укладено договір нежитлового приміщення №117 від 01.04.2019, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування частину будівлі Нежитлові будівлі за адресою: м. Київ, вул. Магніторська, 1, балансова вартість якого становить 182270 (стовісімдесять дві тисячі двісті сімдесять) грн. 87 коп., що належить орендодавцю на праві приватної власності, без права викупу та на умовах визначених цим Договором.

Згідно з пунктом 1.2 договору загальна площа приміщення, що передаються в оренду, становить: приміщення 83,8 (вісімдесять три цілих вісім десятих) квадратних метрів. Остаточна загальна площа приміщення визначається в Акті передачі - приймання приміщення в тимчасове платне користування, шаблон якого складає Додаток №2 до цього договору.

Пунктом 3.1 договору визначено, що орендар сплачує орендодавцю суми грошових коштів у вигляді: орендна плата; компенсація експлуатаційних витрат; компенсація електроенергії; компенсація витрат на опалення та підігрів води; компенсація споживання води та водовідводів.

Всі належні за Договором платежі орендар сплачує орендодавцю у формі банківського переказу відповідних грошових коштів на поточний рахунок орендодавця, зазначений нижче у Договорі, або інший рахунок орендодавця, про який орендар повідомляється належним чином. Всі платежі за цим Договором здійснюються у національній валюті України - гривні (пункт 3.2 договору).

Пунктом 3.3 договору визначено, що орендар сплачує орендну плату, компенсацію експлуатаційних витрат за орендоване приміщення щомісячно з 1 (першого) по 10 (десяте) число місяця за який здійснюється оплата, на підставі рахунків - фактур, виставлених орендодавцем, а у випадку їх відсутності на підставі даного договору. За оренду приміщення орендар сплачує орендодавцю орендну плату в національній валюті України, яка становить 202 (двісті дві) грн. 20 коп., в т.ч. ПДВ 33 (тридцять три) грн. 70 коп. за один квадратний метр орендної площі. Місячна орендна плата за приміщення на момент укладання цього договору складає 16944 (шістнадцять тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн. 36 коп., в т.ч. ПДВ 2824 (дві тисячі вісімсот двадцять чотири) грн. 06 коп. Компенсація експлуатаційних витрат становить 86 (вісімдесять шість) грн. 04 коп., в т.ч. ПДВ 14 (чотирнадцять) грн. 34 коп. за один квадратний метр орендної площі. Місячний платіж з компенсації експлуатаційних витрат на всю орендовану площу складає 7210 (сім тисяч двісті десять) грн. 15 коп. в т.ч. ПДВ 1201 (одна тисяча двісті одна) грн. 69 коп.

Офісне приміщення загальною площею 83,8 (вісімдесять три цілих вісім десятих) квадратних метрів було передано позивачем ТОВ "УВК Україна" в користування 01.04.2019, що підтверджується Актом передачі - приймання приміщення в тимчасове користування від 01.04.2019.

У подальшому ТОВ "Центр Магнітогорська" були отримані акти виконаних робіт від постачальників електроенергії, споживання води, водовідвід, опалення та підігріву води за квітень 2019 року, що були використані ТОВ "УВК Україна" впродовж місяця та підлягають компенсації орендарем.

На виконання вимог договору оренди та додаткових угод між ТОВ "Центр Магнітогорська" та ТОВ "УВК Україна" були підписані акти надання послуг: №397 від 30.04.2019 на загальну суму 24154,51 грн. в т.ч. ПДВ 4025,75 грн.; №650 від 30.04.2019 на загальну суму 1273,13 грн. в т.ч. ПДВ 212,19 грн.

Відповідно до даних оборотно - сальдової відомості позивачем були виставлені ТОВ "УВК Україна" рахунки на оплату: від 01.04.2019 на суму 24154,51 грн. та від 30.04.2019 на суму 1273,13 грн.

Факт оплати ТОВ "УВК Україна" рахунків підтверджується платіжними дорученнями від 21.05.2019 №2134 на суму 24154,51 грн. та від 23.05.2019 №6065 на суму 1273,11 грн.

Надалі, відповідно до приписів п. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України, позивачем були виписані податкові накладні №№139, 140 від 30.04.2019 та направлено їх для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

14.05.2019 позивач отримав квитанцію про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН, відповідно до якої податкова накладна від 30.04.2019 №139 прийнята, але її реєстрацію зупинено у зв`язку з відповідністю податкової накладної підпункту 1.6. пункту 1 Критеріїв ризиковості платника податку.

У цій же квитанції позивачу було запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.

На виконання вимог контролюючого органу, 17.05.2019 позивачем засобами телекомунікаційного зв`язку направлено повідомлення про подання пояснень та копій документів щодо податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрацію яких зупинено від 17.05.2019 №25.

Разом з поясненнями позивачем до зазначеного повідомлення прикріплені копії документів, що розкривають зміст та обсяг господарської операції, за наслідками якої була складена податкова накладна, реєстрацію якої зупинено, а саме: витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №136508823 від 04.09.2018; свідоцтво про право власності на нерухоме майно №1031 від 14.09.2016; договір оренди земельної ділянки від 26.12.2017; договір оренди нежитлового приміщення №117 від 01.04.2019; акт початку надання послуг від 01.04.2019; акт надання послуг №397 від 30.04.2019; договір оренди з ТОВ "ЮТА СЕРВІС". Копії всіх зазначених документів наявні в матеріалах справи.

Розглянувши подані позивачем документи і пояснення, Комісія ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову у такій реєстрації, прийняла оскаржуване рішення від 28.05.2018 №1173669/40227592, яким відмовлено у реєстрації податкової накладної від 30.04.2019 №139.

В якості підстави прийняття такого рішення вказано про ненадання платником податку копій документів, а саме: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної в податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена.

14.05.2019 позивач отримав квитанцію про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН, відповідно до якої податкова накладна від 30.04.2019 №140 прийнята, але її реєстрацію зупинено у зв`язку з відповідністю податкової накладної підпункту 1.6. пункту 1 Критеріїв ризиковості платника податку.

У цій же квитанції позивачу було запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.

На виконання вимог контролюючого органу, 18.05.2019 позивачем засобами телекомунікаційного зв`язку направлено повідомлення про подання пояснень та копій документів щодо податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрацію яких зупинено від 18.05.2019 №39.

Разом з поясненнями позивачем до зазначеного повідомлення прикріплені копії документів, що розкривають зміст та обсяг господарської операції, за наслідками якої була складена податкова накладна, реєстрацію якої зупинено, а саме: витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №136508823 від 04.09.2018; свідоцтво про право власності на нерухоме майно №1031 від 14.09.2016; договір оренди земельної ділянки від 26.12.2017; договір ТОВ "ХІМВОЛОКНО ЕНЕРГІЯ" №1402 ВІД 14.09.2016; договір ПАТ "КИЇВГАЗ" №222300 від 03.10.2016; договір ТОВ "КИЇВГАЗТРЕЙД" №222300/Т від 29.12.2018; договір ТОВ "КИЇВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" б/н від 04.12.2018; акти виконаних робіт за квітень ТОВ "ХІМВОЛОКНО ЕНЕРГІЯ" №П-4-0000036 від 30.04.2019; акти виконаних робіт за квітень ПАТ "КИЇВГАЗ" №ОГБИ-010069 від 30.04.2019; акти виконаних робіт за квітень ТОВ "КИЇВГАЗТРЕЙД" №ОТБИ-003624 від 30.04.2019; акти виконаних робіт за квітень ТОВ "КИЇВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" №63404012/4/1 від 30.04.2019; договір оренди нежитлового приміщення №117 від 01.04.2019; акт початку надання послуг від 01.04.2019; акт надання послуг №650 від 30.04.2019; договір оренди з ТОВ "ЮТА СЕРВІС". Копії всіх зазначених документів наявні в матеріалах справи.

Розглянувши подані позивачем документи і пояснення, Комісія ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову у такій реєстрації, прийняла оскаржуване рішення від 28.05.2018 №1173672/40227592, яким відмовлено у реєстрації податкової накладної від 30.04.2019 №140.

В якості підстави прийняття такого рішення вказано про ненадання платником податку копій документів, а саме: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної в податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена.

Не погоджуючись з рішеннями, якими відмовлено у реєстрації податкових накладних від 30.04.2019 №№139, 140, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи заявлені вимоги позивача, суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що приймаючи висновок про відповідність податкових накладних позивача критеріям ризиковості платника податку, визначених підпунктом 1.6 пункту 1 Критеріїв ризиковості платника податку, контролюючим органом було порушено зокрема норми пункту 13 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, оскільки ним у відповідних квитанціях не зазначено конкретного та чіткого критерію ризиковості платника податку, достатнього для зупинення реєстрації податкової накладної, на підставі якого зупинено реєстрації податкових накладних позивача.

Крім того, оскільки реєстрація податкових накладних позивача була зупинена через їх відповідність підпункту 1.6 пункту Критеріям ризиковості платника податку, суд першої інстанції зазначив, що контролюючий орган застосував вказані критерії ризиковості не до платника податку, а до податкових накладних позивача, тобто з підстав, не передбачених законодавством.

При цьому, суд першої інстанції встановив, що позивачем надавались необхідні пояснення щодо реальності фінансово-господарських операцій за спірними податковими накладними, а також первинні документи на підтвердження їх здійснення, що в своїй сукупності свідчило про відсутність у відповідача правових підстав для відмови у реєстрації податкових накладних шляхом винесення оскаржуваного наказу.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів з виходить наступного.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних у електронному вигляді.

Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

На виконання цієї норми постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246 затверджено Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних (Порядок №1246).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1246 податкова накладна - електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі - платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Згідно пукнту 12 Порядку №1246 після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до п. 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 01.07.2015); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування; дотримання вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Пунктом 13 Порядку №1246 передбачено, що за результатами перевірок, визначених п. 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.

Відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

За приписами пункту 13 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №117 (далі - Порядок №117), у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування зазначаються: 1) номер та дата складання податкової накладної / розрахунку коригування; 2) порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно з УКТЗЕД/ послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена; 3) критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(их) зупинено реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; 4) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.

Колегія суддів зазначає, що згідно вищезазначеного пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України підстави для призупинення реєстрації податкових накладних повинні бути встановлені Кабінетом Міністрів України.

Власне, відповідні критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та вичерпний перелік документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних було затверджено Міністерством фінансів України наказом від 13.06.2017 №567, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.06.2017 за №753/30621. Однак, вказаний наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства фінансів України від 06.04.2018 №409, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.04.2018 за №536/31988.

Таким чином, наразі відповідно до пункту 10 Порядку №177 підстави для призупинення реєстрації податкових накладних фактично встановлені Державною фіскальною службою України, згідно листа ДФС України від 21.03.2018 №959/99-99-07-18, та погоджені з Міністерством фінансів України.

Відповідно до змісту квитанцій про зупинення реєстрації податкових накладних позивача від 30.04.2019 №№139, 140, підставою для такого рішення слугувала їх відповідність підпункту 1.6 пункту 1 «Критеріям ризиковості платника податку».

Також, у вказаних квитанціях позивачу було запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 14 Порядку №117 передбачено, що перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, включає в себе: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

Відповідно до пункту 15 Порядку №117 письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного у податковій накладній / розрахунку коригування.

Платник податку має право подати письмові пояснення та копії документів до декількох податкових накладних / розрахунків коригування, якщо такі податкові накладні / розрахунки коригування складені на одного отримувача - платника податку за одним і тим самим договором або якщо в таких податкових накладних / розрахунках коригування відображені однотипні операції (з однаковими кодами товарів згідно з УКТЗЕД або кодами послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг).

Приписи пунктів 18-20 Порядку №117 визначають, що письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 15 цього Порядку, розглядаються комісіями контролюючих органів.

Комісії контролюючих органів складаються з комісій регіонального рівня (комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників ДФС) та комісії центрального рівня (ДФС).

Зазначені комісії приймають рішення про: реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі; відмову у реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.

Згідно пункту 21 Порядку №117 підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

Колегія суддів звертає увагу, що загальними вимогами, які висуваються до індивідуальних актів, як актів правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Підпункт 1.6 пункту 1 Критеріїв ризиковості платника податку, на які посилався відповідач, містить у собі визначення різних обставин встановлення ризиковості платника податків: платник податків відповідає критеріям ризиковості, якщо: комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС можуть розглядати питання щодо встановлення ризиковості платника податків, а саме: - платник податку зареєстрований (перереєстрований) за адресою, що знаходиться на непідконтрольній території України (зона АТО, АР Крим); - дата реєстрації платником податку на додану вартість не перевищує трьох місяців з дати такої реєстрації; - платник податку - юридична особа, який не має відкритих рахунків у банківських установах, крім рахунків в органах державної казначейської служби України (крім бюджетних установ); - платник податку, посадова особа та/або засновник якого був посадовою особою та/або засновником суб`єкта господарювання, якого ліквідовано за процедурою банкрутства протягом останніх трьох років; - платником податку не подано контролюючому органу податкову звітність з податку на додану вартість за два останні звітні періоди всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 та абзацу першого пункту 49.2 і пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України; - платником податку на прибуток не подано контролюючому органу фінансову звітність за останній звітний період всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 та пункту 46.2 статті 46 Податкового кодексу України (далі - Кодекс); - наявна податкова інформація, що свідчить про наявність ознак здійснення ризикових операцій платником.

У відповідних квитанціях про відмову у реєстрації податкових накладних не зазначено (не підкреслено), яких саме документів не вистачає для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних.

У свою чергу, невиконання контролюючим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 822/1817/18 та від 20.08.2019 у справі № 2540/3009/18.

При цьому, як було вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання вимог чинного законодавства позивачем направлялись відповідачу відповідні пояснення та копії документів по господарським операціям за якими були складені спірні податкові накладні.

За вказаними податковими накладними Комісією ГУ ДФС у Київській області було розглянуто подані позивачем пояснення і документи та прийнято рішення про їх реєстрацію, однак останнє було скасовано ДФС України рішенням від 28.05.2019 №1173672/40227592 та від 28.05.2019 №1173669/40227592, у зв`язку з ненаданням платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена.

Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції, контролюючий орган не надав суду письмових пояснень, на підставі яких відповідач дійшов висновку про відповідність податкових накладних критеріям ризиковості платника податку і не довів правомірність зупинення реєстрації зазначених накладних.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстнації про те, що сукупність наданих позивачем первинних документів не дають підстав для сумніву щодо реальності проведених позивачем фінансово-господарських операцій позивача, а наданий позивачем пакет документів був достатнім для прийняття рішення про реєстрацію спірних податкових накладних. Зокрема, позивачем надавались пояснення, які були прийняті відповідачем згідно квитанцій від 20.05.2019, а тому відмова у реєстрації спірних податкових накладних свідчить про необґрунтованість відповідних рішень відповідача.

Як підсумок, зважаючи на наявність у позивача передбачених законодавством документів, які підтверджують реальність фінансово-господарських операцій між позивачем та контрагентом, а також враховуючи, що достатність їх для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних не спростована відповідачем, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач не мав правових підстав для відмови позивачу у реєстрації податкових накладних.

Щодо висновків суду першої інстанції про необхідність захисту прав позивача шляхом покладення на відповідача обов`язку зареєструвати податкові накладні №№139, 140 від 30.04.2019, датою їх реєстрації - 14.05.2019, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно пункту 20 Порядку №1246 у разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

У контексті наведеного судовою колегією враховується, що відповідно до пунктів 2, 4, 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За правилами частин 3-4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту наведених норм випливає, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13.02.2018 у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справа № 461/2579/17, від 20.03.2018 у справі № 820/4554/17, від 03.04.2018 у справі № 569/16681/16-а та від 12.04.2018 справа № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у цій справі контролюючий орган не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 208/8402/14-а та від 29.03.2018 справі № 816/303/16.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому судовою колегією враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 та від 02.02.2016 у справі № 804/14800/14.

З урахуванням викладеного судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, було зобов`язання ДФС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних подану ТОВ "Центр Магнітогорська" №№139, 140 від 30.04.2019, датою їх реєстрації - 14.05.2019.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст 241, 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 20 грудня 2019 року.

Головуючий - суддя: Л.Т. Черпіцька

Судді: Я.Б. Глущенко

О.Є. Пилипенко