Справа № 1.380.2019.004387
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/12699/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Качмара В. Я., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

представника відповідача Козоріз О. О.,

розглянувши у судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року (рішення ухвалено у м. Львові судом у складі головуючої судді Братичак У. В., повний текст рішення виготовлений 25 жовтня 2019 року) у справі № 1.380.2019.004387 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позивач просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області форми «Ф» від 26.04.2019 № 0-1324 за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018 рік на суму 71894, 85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що об`єкт нерухомості, який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , відноситься до будівель промисловості, а тому не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розумінні пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано винесене Головним управлінням ДФС у Львівській області податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 26.04.2019 № 0-1324.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Головне управління ДФС у Львівській області, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування усіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. Суд першої інстанції не врахував, що відповідно до пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. У разі якщо будівля промисловості належить не промисловому підприємству, то в такому випадку будівля є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, й податок повинен нараховуватися та сплачуватися на загальних підставах відповідно до норм чинного законодавства. Тому податкове повідомлення-рішення від 26.04.2019 № 0-1324 за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, прийняте Головним управлінням ДФС у Львівській області щодо ОСОБА_1 , є правомірним.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову позивачу в задоволенні позову.

Вислухавши суддю-доповідача, представника відповідача, яка просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що будівля, яка належить позивачу, відноситься до будівель промисловості, тому в розумінні пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Крім того, суд першої інстанції вказав, що до об`єктів оподаткування не відносяться всі будівлі промисловості незалежно від того хто є власником таких будівель.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

У справі встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу 79/100 частин будівлі від 30.11.2004 ОСОБА_1 придбав у ТОВ «Агротехсервіс» об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - будівлі майстерні площею 1518,5м2, загальною площею 1933,8 м2.

Згідно з договором купівлі-продажу від 12.01.2005 ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 . 21/100 частини будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

26.04.2019 Головним управлінням ДФС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 0-1324, яким позивачу визначено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 71894, 85 грн.

Відповідно до статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з підпунктом 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Національним класифікатором України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 №530 (надалі - ДК 009:2010), встановлено, що економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях В "Добувна промисловість та розроблення кар`єрів", С "Переробна промисловість", О "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", Е "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та Р "Будівництво".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) "Будівлі промислові та склади" належить клас (код 1251) "Будівлі промислові", який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.

Пунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будівля майстерні загальною площею 1933,8 м2, яка була придбана у ТОВ «Агротехсервіс» та ОСОБА_2 .

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що положення пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України поширюються на спірні правовідносини, оскільки аналіз цієї норми свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як «будівлі промисловості промислових підприємств». При цьому законодавець використав прислівник «зокрема», який вживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб`єкта власності.

В межах спірних правовідносин суд першої інстанції встановив, що нерухомість позивача є будівлею промисловості, проте колегія суддів апеляційного суду вважає, що це не є достатньою умовою для застосування положень пункту «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, оскільки застосування цього пункту можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов - наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

Позивач не є промисловим підприємством в розумінні Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, тому положення пункту «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України на нього не поширюються.

Невірне тлумачення судом першої інстанції пункту «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України призвело до безпідставного скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 26.04.2019 № 0-1324, яке, з огляду на встановлені обставини справи, є законним та обґрунтованим.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією, що міститься у постановах Верховного Суду від 19.02.2019 у справі № 819/818/17, від 26.03.2019 у справі № 808/722/17, від 02.10.2018 у справі № 823/1702/16, від 11.12.2018 у справі № 822/2614/16.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без урахування усіх обставин справи, що є підставою для його скасування та прийняття постанови про відмову в задоволенні позову з наведених вище підстав.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 1.380.2019.004387 скасувати та прийняти постанову, якою позивачу в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді В. Я. Качмар
Д. М. Старунський
Повний текст постанови виготовлений 19.12.2019.