Справа № 215/1260/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2019 року м. Дніпросправа №215/1260/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 р. (суддя Жукова Є.О., м. Дніпро) у справі №215/1260/18

за позовом ОСОБА_1

до Держави Україна в особі виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

У квітні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Держави Україна в особі виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради, яка виявилась в порушенні механізму, порядку, шаблону розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.02.2018 р. та від 22.02.2018 р. згідно з порядком ст.ст.18, 19 Закону України «Про звернення громадян», ч. 1, 2, 8 ст.11 Закону України «Про державну службу»;

- притягнути до адміністративної відповідальності та зобов`язати Державу Україна в особі виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради протягом 15-ти днів вжити заходів для забезпечення ОСОБА_1 рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму, гарантування права на соціальний захист, загальнообов`язкове державне соціальне страхування при тимчасовій втраті працездатності, при нещасному випадку та професійному захворюванні та захисту свободи пересування, вільного місця проживання.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 р. в задоволенні позову відмовлено повністю. Рішення мотивовано тим, що відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності під час розгляду заяв відповідача від 20.02.2018 р. та від 22.02.2018 р.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, скаржник оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зокрема зазначає, що лист носить інформаційний характер думки особи відповідача. Суд відмовився витребувати документа, де зазначено особи, час, день, місце, де розглядалася заява позивача відповідно до клопотання про витребування доказів та за їх відсутності не запропонував відповідачу зазначити причини, не зважає на порушення відповідачем конституційних прав позивача. Таким чином, порушений принцип доступу до практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права викривати недоліки в роботі відповідача, який не дотримався принципів державної служби. Зазначені порушення розгляду заяви (запиту) привели до не вжиття заходів до усунення причин подання її до установи, бо особа установи встановлює свій порядок, механізм.

Судом не надано оцінку того, що за підсумком розгляду складається рішення, постанова, тобто правовий акт, який у справі відсутній, а не письмова відповідь. При цьому прийнято до уваги зв`язок вимог позивача із захистом фундаментальних прав на рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму. Тобто, рішення обґрунтовується неповнотою дослідження доказів і встановлення обставин у справі.

Рішення суду встановлює по суті протиправний порядок вжиття заходів для забезпечення непорушного права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, при якому забезпечується соціальний захист і права на рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму, загальнообов`язкового державного соціального страхування при тимчасовій втраті працездатності, при нещасному випадку та професійному захворюванні та захисту свободи пересування, вільного вибору місця проживання, ст. 3, 33, 46, 48 Конституції України, на інформацію відповідно до запиту від 22.02.18 р. Посилається на порушення його прав, гарантованих Конституцією України, норм Закону України "Про звернення громадян", відсутність в рішенні посилання на відповідні докази та норми права.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити окрему ухвалу відповідно до ст. 249 КАС України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Тернівської районної у місті Кривому Розі ради як одержувач компенсації непрацюючій працездатній особі, яка здійснює догляд за інвалідом І групи або за особою похилого віку, яка згідно з висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 № 832 «Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян» з 01.12.2014 та по теперішній час.

20.02.2018 р. позивач звернувся до управління праці та соціального захисту населення виконкому Тернівської районної у місті Кривому Розі ради із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, встановленої форми для перевірки права на призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, яка була зареєстрована 20.02.2018 р. за вх. № 394.

22.02.2018 р. до управління праці та соціального захисту населення виконкому Тернівської районної у місті Кривому Розі ради надійшла заява-запит позивача, яка була зареєстрована 22.02.2018 за вх. № 144.

В матеріалах справи містяться відомості, що управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Тернівської районної у місті Кривому Розі ради були направлені на адресу ОСОБА_1 листи від 22.03.2018 р. та від 07.03.2018 р., з тексту яких вбачається, що на заяви ОСОБА_1 повідомлено, зокрема про наступне.

ОСОБА_1 не надана довідка про склад сім`ї останнього, відповідно до ст.4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям». Управління було встановлено, що на час звернення ОСОБА_1 не мав зареєстрованого місця проживання.

На підставі зазначеного вище, в листі від 22.03.2018 р. було зазначено, що призначити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу малозабезпечиним сім`ям немає законних підстав.

Зазначено, що ОСОБА_1 має право повторно звернутись для перевірки права на призначення допомоги після реєстрації місця проживання.

На примірнику зазначеного листа від 22.02.2018 р. міститься відмітка, написана власноручно ОСОБА_1 про отримання даного листа останнім від 03.04.2018 р.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні позову, оскільки:

- відповідач діяв з дотриманням ст. 1 та відповідно до ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" з`ясувавши, що на питання, порушені в одержаному зверненні від 20.02.2018 р., відповідачем була надана відповідь від 22.03.2018 р. позивачу - ОСОБА_1 надавалась відповідь, що соціальна допомога може бути призначена і виплачена за місцем фактичного проживання уповноваженого представника сім`ї за умови подання довідки про неотримання такої допомоги в органах соціального захисту населення за місцем реєстрації. При цьому зазначено, що спеціалістами управління було встановлено, що на час звернення ОСОБА_1 не мав зареєстрованого місця проживання. Зазначене підтверджується відповідними листами, а саме: листом від 23.02.2018 р. №1227, направленого на адресу Комунального підприємства «Будинок нічного перебування»; запитом від 23.02.2018 р. №1228 до відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Покровської районної у місті ради; листом від 21.02.2018 р. №1157, направленим на адресу начальника управління праці та соціального захисту населення Покровської районної у місті ради;

- жодною статтею з наведених законів України не передбачено обов`язок суб`єктів владних повноважень надавати особам, які до них звертаються відповіді саме того змісту, яких зазначені особи прагнуть отримати;

- ОСОБА_1 при поданні заяви від 20.02.2018 р. не було дотримано вимог щодо надання повного пакету документів;

- системний аналіз норм чинного законодавства України у сукупності з обставинами, встановленими судом під час розгляду даної справи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, дозволяє суду прийти до висновку про відсутність допущення протиправної бездіяльності відповідачем щодо виразилась в порушенні механізму, порядку шаблону розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.02.2018 р. та від 22.02.2018 р. згідно з порядком ст.ст.18, 19 Закону України «Про звернення громадян», ч. 1, 2, 8 ст.11 Закону України «Про державну службу»;

- друга позовна вимога позивача є похідною від першої, тому також не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, проте, за інших підстав.

Як зазначено вище, 20.02.2018 р. позивач звернувся до управління праці та соціального захисту населення виконкому Тернівської районної у місті Кривому Розі ради із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, встановленої форми, в якій зазначив, що бажає отримувати державну допомогу малозабезпеченим сім`ям.

Під час подання заяви позивача повідомлено про необхідність подання додаткових документів до 20.03.2019 року (а.с. 38, 39), а саме надати довідку про склад сім`ї та необхідність реєстрації.

22.02.2018 року позивач знову звернувся до управління праці та соціального захисту населення виконкому Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, проте, подав заяву (запит) довільної форми, в якій, посилаючись на зміст статей 1, 3, 6, 8, 19, 22, 33, 55 Конституції України, статей 2 6. 7, 9, 27 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про інформацію» просив:

1) прийняти рішення про визнання місця перебування позивача з 20.02.18 за адресою: АДРЕСА_1, за якою позивач надає соціальні послуги інваліду та повідомити про номер наказу чи розпорядження;

2) надати довідку про склад сім`ї для призначення усіх видів допомоги і забезпечення для позивача рівня життя, не нижчого від прожиткового мінімуму;

3) вжити системи заходів, спрямованих на усунення правових, соціальних та інших причин виникнення бездомності та безпритульності, запобігти втраті цих прав і попередити виникнення негативних суспільних наслідків, пов`язаних з відсутністю житла, звернувшись до виконкому міської ради у м. Кривого Рогу, державної адміністрації Дніпропетровської області, Кабінету Міністрів України, копії звернень надати позивачу для ознайомлення;

4) наказом чи розпорядженням усі необхідні документи, які є у справі, направити до відділу реєстрації для оформлення місця перебування позивача за адресою: 50083, м. Кривий Ріг, вул. Ухтомського, 2-8;

5) наказом чи розпорядженням використати усі свої управлінські повноваження для забезпечення гарантій ст. 33 Конституції України, прийняття рішення по поданій заяві від 20.02.18 р. про визначення місця перебування у справі, чим надати можливість одержання державних соціальних гарантій;

6) окремим листом пояснити, які вчинені дії були, на підставі якої статті Конституції України, чи враховані усі обставини, що мають значення для прийняття рішення, чи був дотриманий необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав позивача, свобод та інтересів і цілями, на досягнення яких спрямоване його рішення і при цьому були врахуванні права позивача на участь у процесі прийняття рішення;

7) окремим листом пояснити, яка установа виконавчої влади, крім цієї установи, при даних обставинах, мала повноваження забезпечити його права на соціальний захист, мала вжити заходи усунення причин, що породжують не забезпечення для позивача гарантій держави на соціальний захист;

8) актом визначити місце перебування позивача для належної реєстрації позивача.

Отже, спірні правовідносини у справі фактично виникли між позивачем та управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Тернівської районної у місті Кривому Розі ради з приводу призначення державної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу малозабезпеченим сім`ям» № 1768-ІІІ державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Статтею 4 Закону України «Про державну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено, що до заяви про надання державної соціальної допомоги додаються: документ, що посвідчує особу; довідка про склад сім`ї. До складу сім`ї включаються чоловік, дружина, рідні, усиновлені та діти цих осіб віком до вісімнадцяти років, а також діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації до досягнення двадцяти трьох років і які не мають власних сімей; неодружені повнолітні діти, які визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II груп або особами з інвалідністю I групи і проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв`язку з відсутністю власних доходів; особа, яка проживає разом з одинокою особою з інвалідністю I групи і здійснює догляд за нею; жінка та чоловік, які проживають однією сім`єю, не перебувають у шлюбі, але мають спільних дітей. При цьому до складу сім`ї включаються незалежно від місця проживання (перебування) або реєстрації діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації до досягнення двадцяти трьох років і не мають власних сімей. До складу сім`ї не включаються особи, які перебувають на повному державному утриманні.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Рішення про відмову в наданні державної соціальної допомоги має бути вмотивованим і містити роз`яснення порядку його оскарження.

Порядок призначення та виплати державної соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Порядку призначення та виплати соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою КМУ 250 від 24.02.2003 року, (далі - Порядок), призначення і виплата соціальної допомоги здійснюється управліннями праці та соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, структурними підрозділами з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї.

Відповідно до пунктів 8, 9 Порядку соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи. У разі, коли до заяви не додані всі необхідні документи, орган соціального захисту населення повідомляє уповноваженого представника сім`ї, які документи повинні бути подані додатково.

Орган соціального захисту населення видає уповноваженому представнику сім`ї повідомлення про прийняття заяви та документів із зазначенням дати прийняття.

Рішення про призначення соціальної допомоги або про відмову в її наданні приймається органом соціального захисту населення протягом десяти календарних днів.

У разі прийняття рішення про відмову в наданні соціальної допомоги орган соціального захисту населення письмово повідомляє про це уповноваженого представника сім`ї із зазначенням підстав відмови та порядку оскарження рішення.

Отже, виходячи із приписів Порядку призначення та виплати соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, саме органи соціального захисту населення районних, районних у містах рад уповноважені на розгляд заяв про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї.

Відповідно до Положення про управління праці та соціального захисту населення виконкому Тернівської районної у м. Кривому Розі ради, затвердженого рішенням Тернівської районної у м. Кривому Розі ради від 29.04.2016 року №65, управління є самостійним структурним підрозділом виконавчого комітету районної у місті ради, утвореним відповідно до ст. 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», підзвітне та підконтрольне районній у місті раді, а з питань здійснення делегованих повноважень підконтрольне Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації та управлінню праці та соціального захисту Криворізької міської ради.

Згідно з п. 2.1 Положення, у межах компетенції управління організовує виконання та здійснює контроль за організацією в районі державної соціальної політики в сфері соціального захисту населення, зокрема, малозабезпечених сімей.

Відповідно до п. 2.15 Порядку, управління забезпечує відповідно до законодавства призначення та перерахування громадянам державних соціальних допомог, компенсацій, пільг та житлових субсидій, зокрема, малозабезпеченим особам та їх сім`ям.

Таким чином, управління праці та соціального захисту населення виконкому Тернівської районної у місті Кривому Розі ради є самостійним структурним підрозділом, уповноваженим на розгляд та вирішення заяв про призначення та виплату державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям по Тернівському районі м. Кривого Рогу.

Проте, позивач звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривому Розі ради, яким не приймалось рішень та не надавалися відповіді на зазначені вище заяви позивача.

Позовних вимог до управління праці та соціального захисту населення виконкому Тернівської районної у місті Кривому Розі ради позивачем не заявлено.

Таким чином, позивачем фактично заявлено позов до неналежного відповідача у справі, оскільки виконавчий комітет Тернівської районної у м. Кривому Розі ради не уповноважений на розгляд заяв про призначення та виплату державної допомоги малозабезпеченим сім`ям, та не здійснював розгляд заяв позивача.

За таких умов, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, але залишив поза увагою зазначені вище обставини.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В п. 23 рішення від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" Європейський суд з прав людини нагадує, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів вважає, що інші аргументи, наведені в апеляційній скарзі позивача, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 317 КАС України).

З огляду на наведене, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині мотивів відмови у позові.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити часткового.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 р. у справі №215/1260/18 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 р. у справі №215/1260/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя В.Є. Чередниченко

Суддя С.М. Іванов