Справа № 120/3362/19-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2019-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 р. Справа № 120/3362/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника відділення соціально-психологічної служби Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Надюка Олександра Олександровича, оперуповноваженого оперативного відділу Державної установи Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Баленчука Юрія Анатолійовича та заступника чергового помічника начальника установи Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Ясінського Олександра Івановича про визнання дій неправомірними,

ВСТАНОВИВ:

18.10.2019 поштовими засобами зв`язку до суду надійшла позовна заява засудженого ОСОБА_1 до начальника відділення соціально-психологічної служби Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Надюка О.О., оперуповноваженого оперативного відділу Державної установи Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Баленчука Ю.А. та заступника чергового помічника начальника установи Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Ясінського О.І., у якій позивач просить суд визнати неправомірними дії відповідачів, які полягають у фабрикуванні матеріалів дисциплінарного провадження щодо позивача та накладенні на нього стягнення у виді поміщення в карцер.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що під час відбування покарання в Державній установі "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" (далі Ладижинська ВК № 39), в лютому 2017 року через незаконні дії відповідачів, за відсутності складу дисциплінарного проступку, позивача було поміщено до карцеру строком на 15 діб згідно з постановою начальника установи від 15.02.2017. Водночас позивач зазначає, що неправомірність дій відповідачів підтверджується вказівкою Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області з вимогою негайного звільнення позивача, а також відповідями цієї прокуратури на звернення позивача. Відтак позивач вважає, що внаслідок дій відповідачів було порушено його законні права та інтереси, а тому за їх захистом позивач звертається до суду.

Ухвалою суду від 23.10.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Вирішуючи питання щодо підсудності справи, суд врахував таке.

Згідно з п. 13-1 ч. 1 ст. 537 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань.

Водночас в силу приписів ч. 2 ст. 539 КПК України розгляд справ щодо питань, визначених у пункті 13-1 частини першої статті 537 цього Кодексу, здійснюється в порядку адміністративного судочинства.

Як видно з матеріалів позовної заяви та предмету позову, оскаржувані позивачем дії відповідачів охоплюються іншими діями адміністрації установи виконання покарань в розумінні положень п. 13-1 ч. 1 ст. 537 КПК України.

Отже, відповідно до ч. 9 ст. 539 КПК України розгляд вимог позивача має здійснюватись за правилами адміністративного судочинства.

Частиною першою статті 20 КАС України визначено п`ять категорій справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам. Ця справа до жодної з таких категорій не належить.

Таким чином, підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 20 КАС України, відповідно до яких окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

На сьогодні позивач відбуває покарання у Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)"(місцезнаходження установи: 21001, м. Вінниця, вул. Брацлавська, 2). Водночас відповідачі є посадовими особами Ладижинської ВК № 39, яка знаходиться за адресою: 24324, Вінницька область, м. Ладижин, селище Губник, вул. Гранітна, 15).

Відтак, з урахуванням правил предметної юрисдикції та територіальної підсудності, ця справа підсудна Вінницькому окружному адміністративному суду.

Ухвалою суду від 23.10.2019 задоволено клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Крім того, з метою забезпечення повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи вказаною ухвалою судом вирішено витребувати додаткові письмові докази з Ладижинської ВК № 39, Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" та Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області, а саме матеріали дисциплінарного провадження, пов`язаного із застосуванням до засудженого ОСОБА_1 стягнення у виді поміщення до карцеру строком на 15 діб, матеріали наглядового провадження органів прокуратури з цього приводу, а також усі документи, що стали підставою для прийняття начальником установи виконання покарань постанови від 15.02.2017 про поміщення засудженого ОСОБА_1 у карцер.

На виконання вимог суду 08.11.2019 від Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області надійшли засвідчені копії документів, пов`язаних з проведеною у лютому 2017 року Ладижинським відділом Бершадської місцевої прокуратури в Ладижинській ВК № 39 перевіркою додержання вимог кримінально-виконавчого законодавства при поміщенні засудженого ОСОБА_1 до карцеру Ладижинської ВК № 39.

Так, суду надано вказівку керівника Бершадської місцевої прокуратури від 21.02.2017 № 83-928 вих-17 про усунення порушень вимог кримінально-виконавчого законодавства при накладенні стягнення, лист Ладижинської ВК № 39 від 21.02.2017 № 2/340 про виконання цієї вказівки та звільнення засудженого з карцеру, Журнал № 3200 обліку технічних оглядів та обшуків камер та приміщень СМРБ Ладижинської ВК № 39, довідку медичної частини Ладижинської ВК № 39 від 15.02.2017 про можливість утримання засудженого в карцері, виписку з протоколу № 16 засідання комісії Ладижинської ВК № 39 щодо розгляду застосування заходів дисциплінарного впливу до засуджених у вигляді поміщення в карцер від 15.02.2017, письмові пояснення засудженого ОСОБА_1 від 20.12.2016, камерну картку засудженого ОСОБА_1 , постанову т.в.о. начальника Ладижинської ВК № 39 від 26.12.2016 про поміщення засудженого ОСОБА_1 в карцер установи, постанову начальника Ладижинської ВК № 39 від 08.02.2017 про поміщення засудженого ОСОБА_1 в карцер установи, рапорт начальника відділення СПС Надюка О.О. від 15.02.2017, висновок за фактом вилучення заборонених для користування засудженими предметів від 14.02.2017, рапорт інспектора ВНіБ ОСОБА_2 від 08.02.2017, опис мобільного телефону, який вилучений у засудженого, протокол вилучення № 10 від 08.02.2017, пояснення засудженого ОСОБА_1 від 09.02.2017, пояснення засудженого ОСОБА_3 від 09.02.2017, пояснення засудженого ОСОБА_4 від 08.02.2017, акт знищення сім-карти мобільного телефону від 14.02.2017, розписку засудженого ОСОБА_1 щодо роз`яснення порядку оскарження дисциплінарного стягнення від 15.02.2017, протокол виконання Європейської конвенції про запобігання катуванням від 15.02.2017, довідку від 13.02.2017 про проведення профілактичної бесіди з засудженим ОСОБА_1 від 13.02.2017, довідку по особовій справі засудженого ОСОБА_1 з переліком дисциплінарних стягнень та заохочень від 15.02.2017, психологічну характеристику на засудженого ОСОБА_1 від 15.02.2017, опис матеріалів на поміщення засудженого ОСОБА_1 в карцер установи, пояснення засудженого ОСОБА_1 від 21.02.2017 про відсутність процесуальних питань та зауважень з приводу поміщення в карцер установи.

Крім того, 15.11.2019 з Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" до суду надійшов лист про надання витребуваних матеріалів дисциплінарного провадження щодо поміщення засудженого ОСОБА_1 до карцеру Ладижинської ВК № 39 строком на 15 діб згідно з постановою начальника цієї установи від 15.02.2017. При цьому суду надано ті документи, які є серед зазначеного вище переліку.

Також 22.11.2019 до суду надійшов лист Ладижинської ВК № 39 від 11.11.2019 № 12/2888, в якому повідомляється, що неможливість виконання ухвали суду від 23.10.2019 про витребування документів, що стали підставою для прийняття постанови від 15.02.2017 про поміщення засудженого ОСОБА_1 в карцер, оскільки засуджений 19.03.2017 був етапований для подальшого відбування покарання до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" разом з матеріалами особової справи.

Відповідачі відзиву на позовну заяву не подали. Відтак суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.

Згідно з ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Водночас частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності та оцінивши наведені позивачем доводи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Встановлено, що у лютому 2017 року позивач відбував покарання в Ладижинській ВК № 39. 08.02.2017, під час проведення працівниками адміністрації установи вибіркового обшуку в камері № 17 СМРБ, в кишені штанів засудженого ОСОБА_1 було виявлено та вилучено заборонений для користування мобільний телефон "Nokia" з сім-картою мобільного оператора "Київстар".

За вказаним фактом проведено перевірку, в ході якої отримано пояснення від засудженого ОСОБА_1 , а також свідків події, зібрано інші письмові матеріали.

14.02.2017 оперуповноваженим ОВ Ладижинської ВК № 39 ОСОБА_5 складено висновок за результатами зазначеної перевірки, який затверджено начальником Ладижинської ВК № 39 ОСОБА_6 . Згідно з висновком факт вилучення у засудженого ОСОБА_1 заборонених предметів підтверджується зібраними матеріалами. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано як порушення вимог п. 7 ст. 102 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК України) та пункту 3 розділу 3 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 2186/5 від 29.12.2014. Відтак запропоновано притягнути засудженого ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи.

Постановою начальника Ладижинської ВК № 39 від 15.02.2017 до засудженого ОСОБА_1 застосовано захід стягнення у виді поміщення в карцер установи строком на 15 днів. Того ж дня постанова оголошена засудженому ОСОБА_1 . Крім того, під підпис останньому роз`яснено порядок оскарження дисциплінарного стягнення відповідно до ч. 13 ст. 134 КВК України та можливість повідомити про накладене стягнення близьких родичів, адвоката або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи (ч. 15 ст. 134 КВК України).

15.02.2017 комісією Ладижинської ВК № 39 щодо розгляду застосування заходів дисциплінарного впливу до засуджених у вигляді поміщення в карцер надано згоду на поміщення засудженого ОСОБА_1 в карцер установи. Відтак 15.02.2017 о 14.50 год засудженого ОСОБА_1 поміщено в карцер.

На виконання вимог наказу Генерального прокурора України від 20 квітня 2016 року № 161 "Про організацію діяльності прокурорів з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян", Ладижинським відділом Бершадської місцевої прокуратури 21.02.2017 проведено перевірку додержання вимог законодавства при поміщенні засудженого ОСОБА_1 до карцеру в Ладижинській ВК № 39.

В ході проведеної перевірки встановлено обґрунтовані сумніви проведеного обшуку 08.02.2017 в камері № 17 СМРБ, під час якого у засудженого ОСОБА_1 було вилучено мобільний телефон з сім-картою та неповноту проведеної перевірки за цим фактом, що вказує на необґрунтованість постанови про поміщення засудженого в карцер установи 15.02.2017.

У зв`язку з цим керівником Бершадської місцевої прокуратури 21.02.2017 відповідно до ст. 26 Закону України "Про прокуратуру" начальнику Ладижинської ВК № 39 внесено вказівку з вимогою негайного звільнення засудженого ОСОБА_1 з карцеру установи.

На виконання зазначеної вказівки о 17.30 год 21.02.2017 засудженого ОСОБА_1 було звільнено з карцеру, негайно після отримання вказівки прокурора.

Позивач зазначає, що через незаконні дії відповідачів, які полягають у фабрикуванні матеріалів дисциплінарного провадження та накладенні стягнення у виді поміщення у карцер, було порушено його права та інтереси, за захистом яких позивач звертається до адміністративного суду.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 1 КВК України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Статтею 2 КВК України визначено, що кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

На час виникнення спірних правовідносин Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулювалися Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 № 2186/5 (далі Правила). Такі правила втратили чинність 14.09.2018 на підставі наказу Міністерства юстиції України № 2822/5 від 28.08.2018.

Ці Правила обов`язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (пункт 1 Правил).

Згідно пункту 3 розділу III Правил придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в колонії за переліком предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено (додаток 6). Зокрема, до таких предметів належать радіоелектронні засоби, призначені для передавання чи приймання радіосигналів (радіостанції, мобільні телефони та зарядні пристрої до них, SIM-картки, скетч-картки поповнення рахунку мобільного зв`язку, пейджери тощо).

Режим у виправних і виховних колоніях це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених (ч. 1 ст. 102 КВК України).

В силу приписів ч. 2 ст. 9 КВК України невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Так, згідно з ч. 1 ст. 132 КВК України за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення: попередження; догана; сувора догана; грошовий штраф до двох мінімальних розмірів заробітної плати; скасування поліпшених умов тримання; поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб, а засуджених жінок до десяти діб; поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб; переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.

Водночас дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою (ч. 1 ст. 131-1 КВК України).

Згідно з пунктом 5 розділу XXV Правил підставою для приймання та тримання засуджених у ДІЗО, карцерах та ПКТ (ОК) є постанова про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань (додаток 29) або постанова про переведення засудженого в приміщення камерного типу (окрему камеру) установи виконання покарань (додаток 30), винесена начальником установи виконання покарань або особою, яка виконує його обов`язки, з визначенням строку тримання після перевірки пояснень засуджених по суті допущених правопорушень. Постанова оголошується засудженому під особистий підпис. Перед поміщенням засуджених у ДІЗО, карцер, ПКТ (ОК) начальник медичної частини (черговий лікар) зобов`язаний провести їх огляд. У разі неможливості тримання засудженого у ДІЗО, карцері, ПКТ (ОК) за станом здоров`я начальник медичної частини (черговий лікар) робить відмітку про переведення його до медичної частини установи виконання покарань на зворотному боці постанови.

Порядок застосування заходів стягнення до осіб, позбавлених волі, регламентований статтю 134 КВК України.

Так, положеннями цієї статті визначено, що при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого.

Стягнення може бути накладене лише на особу, яка вчинила проступок, і не пізніше десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв`язку з проступком проводилась перевірка, то з дня її закінчення, але не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Накладене стягнення звертається до виконання негайно, а у виняткових випадках у строк не пізніше одного місяця з дня його накладення. Якщо протягом місяця з дня накладення стягнення воно не було звернено до виконання, то це стягнення не виконується.

Стягнення накладається лише письмово.

Поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор або в карцер чи переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) проводиться за вмотивованою постановою начальника колонії або особи, яка виконує його обов`язки, з визначенням строку тримання.

Засуджений може оскаржити накладене на нього стягнення, однак подання скарги не зупиняє виконання стягнення. Посадова особа, яка наклала стягнення, за наявності для того підстав може його скасувати або замінити іншим, більш м`яким стягненням. Вища посадова особа може скасувати стягнення в разі, коли посадова особа, яка наклала стягнення, перевищила свої повноваження або стягнення було накладено нею при відсутності порушення з боку засудженого.

При накладенні стягнення на засудженого адміністрація колонії надає йому можливість у встановленому порядку повідомити про це близьких родичів, адвоката або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Адміністрація колонії при встановленні факту порушення особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, вимог режиму зобов`язана невідкладно розпочати перевірку причин, обставин і мотивів вчинення порушення, поведінки цієї особи до вчинення проступку, визначити кількість і характер раніше накладених стягнень, а також отримати її пояснення про суть проступку. За наслідками такої перевірки приймається рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення та обґрунтовується їх вид.

Крім того, частиною сьомою статті 135 КВК України передбачено, що рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності особи, яка відбуває покарання, має бути детально вмотивоване та може бути оскаржене особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, або її представником до органу виконання покарань вищого рівня, прокурора чи суду.

Засудженому протягом трьох робочих днів видається копія рішення про застосування до нього стягнення із зазначенням можливості та порядку його оскарження.

Судом з`ясовано, що за результатами проведеної перевірки за фактом виявлення та вилучення 08.02.2017 у засудженого ОСОБА_1 мобільного телефону з сім-картою, уповноваженими службовими особами Ладижинської ВК № 39 встановлено наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку, який виразився у зберіганні та використанні засудженим заборонених речей, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 107 КВК України та пункту 3 розділу III Правил.

Відтак постановою начальника виправної установи від 15.02.2017 до позивача застосовано захід стягнення у виді поміщення в карцер установи строком на 15 днів.

При цьому позивачу під підпис роз`яснено порядок оскарження такого рішення, а також можливість повідомити про таке рішення близьких родичів, адвоката або інших фахівців у галузі права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач своїм право на оскарження вказаної постанови не скористався, так само як і не просив про надання правової допомоги у зв`язку з накладенням на нього вказаного дисциплінарного стягнення.

Аналіз витребуваних судом документів не дає підстав для висновку про те, що під час процедури дисциплинарного провадження було допущено такі порушення вимог закону, які адміністративним судом можуть бути визнані протиправними.

Водночас, як видно зі змісту вказівки прокурора про звільнення позивача з карцеру Ладижинської ВК № 39, підставою для цього стали обґрунтовані сумніви проведеного обшуку в камері утримання та неповнота проведеної перевірки за фактом виявлення та вилучення мобільного телефону.

Отже, фактичною підставою для звільнення позивача з карцеру на вимогу прокурора є недоведеність, на думку прокурора, вини засудженого у зберіганні та використанні заборонених предметів, а не процедурні порушення вимог чинного кримінально-виконавчого законодавства під час накладення дисциплінарного стягнення. На це додатково вказує той факт, що сам позивач після звільнення з карцеру 21.02.2017 власноручно написав пояснення про відсутність у нього будь-яких процесуальних питань і зауважень з приводу поміщення в карцер 15.02.2017, зазначивши, що такі пояснення надаються без будь-якого фізичного та психологічного тиску.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог (ч. 2 ст. 9 КАС України).

Таким чином, до адміністративного суду можуть бути оскаржені рішення, дій чи бездіяльність органів державної влади та їх посадових осіб при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Відтак, вирішуючи цей спір, суд може надавати оцінку діям відповідачів лише з точки зору дотримання наведених вище норм кримінально-виконавчого законодавства та з урахуванням предмету позову.

Суд зауважує, що позивач просить визнати неправомірними дії відповідачів, які полягають у фабрикуванні матеріалів дисциплінарного провадження. Отже, позивач фактично вважає, що посадові особи виправної установи сфальсифікували (підробили) окремі документи з метою накладення на позивача стягнення у виді поміщення в карцер. Це, зокрема, підтверджується змістом позовної заяви.

Однак суд зазначає, що у разі якщо позивач має обґрунтовані підстави стверджувати про вчинення конкретними особами кримінально караних діянь, в тому числі у сфері службової діяльності, то порядок подання заяв (повідомлень) про кримінальні правопорушення, їх розгляду та перевірки, система та повноваження органів досудового розслідування тощо визначаються Кримінальним процесуальним кодексом України.

Водночас в силу положень ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися за правилами кримінального судочинства.

Підсумовуючи, суд робить такі висновки за результатами розгляду цієї справи:

по-перше, надані суду докази не вказують на порушення відповідачами вимог чинного законодавства під час здійснення процедури дисциплінарного провадження щодо позивача;

по-друге, судом не встановлено фактів незаконності таких дій відповідачів у зв`язку з накладенням на позивача дисциплінарного стягнення, які можуть бути визнані судом протиправними у цій адміністративній справі;

по-третє, порушені права позивача у зв`язку з необґрунтованим поміщенням в карцер були захищені в порядку прокурорського нагляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України), а згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши доводи позивача та оцінивши здобуті під час розгляду справи докази, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а інших витрат, пов`язаних з розглядом справи судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 242, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до начальника відділення соціально-психологічної служби Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Надюка Олександра Олександровича, оперуповноваженого оперативного відділу Державної установи Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Баленчука Юрія Анатолійовича та заступника чергового помічника начальника установи Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Ясінського Олександра Івановича про визнання дій неправомірними відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (місце відбування покарання: Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)", місцезнаходження установи: 21001, м. Вінниця, вул. Брацлавська, 2);

2) відповідач 1: начальник відділення соціально-психологічної служби Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Надюк Олександр Олександрович (службова адреса: АДРЕСА_1 Губник, вул. АДРЕСА_2 , 15);

3) відповідач 2: оперуповноважений оперативного відділу Державної установи Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Баленчук Юрій Анатолійович (службова адреса: АДРЕСА_2 , вул АДРЕСА_2 , 15);

4) відповідач 4: заступник чергового помічника начальника установи Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Ясінський Олександр Івановича (службова адреса: 24324, Вінницька область, м. Ладижин, селище Губник, вул. Гранітна, 15).

Повне судове рішення складено та підписано суддею 20.12.2019.

Суддя Сало Павло Ігорович