Справа № 640/19528/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Кобаля М.І., Мельничука В.П., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Кабінету Міністрів України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати пункт 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018р. з адміністративної справи №826/3858/18;

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо затримки з прийняття рішення (нормативно правового акту) про порядок перерахунку призначених пенсій, особам звільненим з військової служби у зв`язку з підвищенням з 01.03.2018р. грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, згідно з нормами Законів України: "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членам їх сімей"; "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" і "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи";

- зобов`язати Кабінет Міністрів України постановити рішення про порядок перерахунку призначених пенсій, особам звільненим з військової служби у зв`язку з підвищенням з 01.03.2018 грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, згідно з нормами Законів України: "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членам їх сімей"; "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" і "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи";

- визнати незаконним та скасувати рішення (правовий акт індивідуальної дії) Пенсійного фонду України про перерахунок ОСОБА_1 , з 01.03.2018 р., пенсії за вислугу років в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", на підставі рішення Окружного адміністративного суд м. Києва від 12.12.2018 р, з адміністративної справи №826/3858/18;

- зобов`язати Пенсійний фонд України провести ОСОБА_1 з 01.03.2019р. перерахунок призначеної йому пенсії за вислугу років згідно з чинним законодавством України, а саме: відповідно до вимог статей 13 і 43 Закону України: "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та частини 2 розділу 2 Закону України: "Про заходи щодо законодавчою забезпечення реформування пенсійної системи";

- відшкодувати ОСОБА_1 , за рахунок держави Україна, матеріальну шкоду в сумі 497 487, 00 грн., завдану йому протиправним рішенням та бездіяльністю Кабінету Міністрів України на 01.11.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року позовну заяву повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати вказане судове рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зокрема, скаржник зазначає, що подана позовна заява за змістом та формою, а також додані до неї документи, відповідають вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), тому суд першої інстанції протиправно повернув позовну заяву.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом до Пенсійного фонду України, Кабінету Міністрів України, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою окружного суду від 18 жовтня 2019 року позовну заяву залишено без руху.

Підставою для залишення позову без руху слугували встановлені судом недоліки позовної заяви, а саме: позовна заява не містить письмового підтвердження про те, що іншого позову до вищезазначених відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав; необхідність уточнення позивачем суб`єктного складу відповідачів та уточнення позовних вимог у відповідній частині; неточність та абстрактність вимог щодо відшкодування за рахунок держави Україна, матеріальної шкоди.

Так, на виконання ухвали про усунення недоліків позивачем 29 жовтня 2019 року подано заяву про усунення недоліків позовної заяви та надано суду письмові пояснення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року позовну заяву повернуто позивачу. Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку що позивачем не повно усунуто недоліки, з підстав неправильного визначення позивачем позовних вимог і суб`єктного складу сторін.

Статтею 5 КАС України визначені певні способи захисту порушених прав при зверненні до суду. Разом з тим, наведений перелік не є вичерпним, оскільки це прямо випливає з положень частини другої статті 5 КАС України, яка вказує на те, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Крім того, за приписами частини третьої статті 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Більш того, за змістом пункту 4 статті 160 КАС України право викладати обставини, якими обґрунтовуються вимоги, надано саме позивачу і позивач в даному питанні користується певною свободою. Суд лише має оцінити переконливість викладених доводів на предмет їх достатності для задоволення позову і не може перебирати на себе права позивача у цих питаннях.

Оцінюючи подану позивачем адміністративний позов та заяву від 29 жовтня 2019 року, колегія суддів приходить до висновку, що викладені у ній вимоги та обставини є зрозумілими і дають можливість їх розглянути та вирішити справу по суті.

Щодо суб`єктного складу сторін, колегія суддів наголошує, що особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, отже вказана обставинна не є підставою для повернення позовної заяви.

За таких обставин, позовна заява була передчасно повернута позивачу, а ухвала окружного суду підлягає скасуванню.

Колегія суддів зазначає, що суд не повинен тлумачити положення статей у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому, Європейський суд з прав людини (далі також - ЄСПЛ) провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, та є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням нової ухвали про направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись статтями 312, 315, 320, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя М.І.Кобаль

суддя В.П.Мельничук