Справа № 520/12266/19
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2019-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

21 грудня 2019 р. № 520/12266/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати дії Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у видачі посвідчення інваліда війни, відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту протиправними;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради видати ОСОБА_1 посвідчення інваліда війни, відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідачем було протиправно відмовлено ОСОБА_1 у видачі посвідчення інваліда війни, відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, оскільки позивачем було надано усі необхідні документи. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 20.11.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує, оскільки позивачем не надано до управління документального підтвердження його залучення до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС із зазначенням назви формування та терміну перебування в зоні відчуження. Також представником відповідача вказано, що факт ненадання заявником документального підтвердження залучення до формувань Цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не може бути «компенсовано» шляхом надання інших документів, які свідчать про знаходження особи у певний час на території певної адміністративної одиниці, що було неодноразово вказано в рішеннях судів.

Суд зазначає, що відповідно до положень ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є потерпілим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1986 р. та є інвалідом 1 категорії 2 групи, захворювання якого пов`язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується висновком довідки Серія МСЕ - № 028860 повторного огляду 31 березня 2004 року.

У позовній заяві позивачем вказано, що він як інвалід 2 групи, хвороба якого пов`язана з участю ліквідації наслідків аварії Чарнобильської АЕС, 22.10.2019 року звернувся із заявою до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради.

Також, позивачем вказано, що на його заяву стосовно встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (згідно Закону) та видати посвідчення відповідач відмовив у видачі зазначеного посвідчення у зв`язку з не наданням документів про участь у складі формувань Цивільної оборони.

Суд зазначає, що матеріали справи містять лист Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради від 22.10.2019 року №Г-636, з якого вбачається, що позивача у відповідь на його заяву стосовно встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» повідомлено, що зазначеною нормою Закону передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, а отже зміст зазначеної норми визначає в якості підстав для надання особі статусу особи з інвалідністю внаслідок війни є наявність двох складових умов: 1) особа повинна бути залучена до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) така особа повинна бути особою з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Також відповідачем вказано, що до заяви позивачем було додано копії документів, а саме: акту про нещасний випадок на виробництві; довідки медико-соціальної експертної комісії (причина інвалідності «Проф. захв. пов`яз. з впливом іонізуючих факторів при виконанні робіт по ліквідації ав. на ЧАЕС»); виписки з наказу від 24.06.1986 № 68; довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках; направлення на МСЕК; виписки з наказу від 02.09.1991 № 360; листа Харківського об`єднання спілки «Чорнобиль» від 27.08.1991 №501; довідки від 11.03.1997 Київського міського територіально-виробничого об`єднання автомобільного транспорту; експертного висновку. Отже, вказано, що оскільки позивачем не надане документальне підтвердження залучення його до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС із зазначенням назви формування та терміну перебування в зоні відчуження, управління не має правових підстав для встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

Позивач, вважаючи вказану відмову у видачі посвідчення інваліда війни незаконною та безпідставною, звернувся до суду з даним позовом, задля захист своїх порушених прав.

Суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" цей Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Згідно із приписами ст. 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Згідно з пунктом 10 цього Положення посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причини інвалідності.

Відповідно до приписів ст.10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівників державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

З аналізу вищевикладених норм, суд приходить до висновку, що умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника Цивільної оборони СРСР від 6 червня 1975 року № 90 та Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач є потерпілим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1986 р. та є інвалідом 1 категорії 2 групи, захворювання якого пов`язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується висновком довідки Серія МСЕ - № 028860.

Зазначені обставини, свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

При цьому, враховуючи наведені вище норми законодавства, суд зазначає, що для набуття статусу інваліда війни (з підстав, передбачених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") крім факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується стосовно позивача Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" містить також умову така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Законодавство не відносить учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС до одного чи двох, чи будь якого обмеженого кола формувань.

Враховуючи наведене вище суд зазначає, що за відсутність доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" немає.

Зазначена позиція суду, викладена з урахуванням висновків Верховного Суду, викладеним у постановах від 19.09.2019 року по справі №756/8323/16-а, від 10.10.2019 року по справі №810/4584/18.

Відтак, суд зазначає, що документи, долучені позивачем долучив до заяви, щодо набуття статусу інваліда війни підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він приймав участь у таких заходах. Проте, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивачем не було надано.

Як встановлено судом, позивач є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та є інвалідом 2 групи, захворювання якого пов`язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується висновком довідки Серія МСЕ - № 028860.

Зі змісту наявної в матеріалах справи копії трудової книжки вбачається, що позивач у період, коли трапилась аварія на Чорнобильській АЕС працював водієм на АК-2251, яка була перейменована в АТП-16358.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до наказу по автоколоні 2251 Харківського управління вантажного автомобільного транспорту від 24.06.1986 року №68 «Про направлення водіїв у Київську області ст. Радча», відповідно до якого позивача відряджено у Київську область, станція Радча, для роботи на автомобілях-цементовозах з 30.06.86 року по 09.07.86 року.

Відповідно до довідки Київського міського територіально-виробничого об`єднання автомобільного транспорту від 11.03.21997 року №11/14-вк ОСОБА_1 перебував у відрядженні з 30.06. по 09.07.1986 року на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС по перевезенню цементу із ст. Вільча на Чорнобильську АЕС (промплощадку), яка знаходилась в третій зоні відчуження.

Також позивачем надано копії довідок від 12.11.1992 року №06/1211, від 20.11.1996 року №31/11-06-707, наказу від 0209.1991 року №360, листа від 27.08.1991 року №501 «Про оплату праці учасників ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС».

Отже, документи, які позивач долучив до своєї заяви щодо набуття статусу інваліда війни, належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він приймав участь у таких заходах та на нього поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України "Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Однак, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надала.

Відтак, враховуючи вищевикладене, та з огляду на позицію Верховного Суду, суд приходить до висновку, що зазначена обставина є істотною, а отже, доводи позивача стосовно того, що факт залучення громадян до складу формувань цивільної оборони не потрібно встановлювати, не можуть бути враховані судом як належні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із приписам ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради (вул. Різдвяна, буд. 1, м. Харків, 61052) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Мельников Р.В.