Справа № 160/11305/19
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерне товариство «Альфа-Банк», в якій просить:
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника є протиправною. Оскільки позивач, як боржник не відноситься до виконавчого округу м. Києва, де було відкрито виконавче провадження. Нерухомості чи іншого майна в м. Києві не має.
Ухвалою суду від 29.11.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Позивача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Згідно ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Таким чином, враховуючи неявку представників сторін та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд продовжив розгляд справи у письмовому провадженні.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Так, постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхменко Ольгою Леонідівною від 11.10.2019 (ВП №60227988) звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 .
Відтак, правомірність, законність та обґрунтованість винесення оскаржуваної постанови є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Надаючи правову оцінку документу, що оскаржується в цій справі, суд виходить з наступного.
Статтею 10 Закону № 1404 визначені заходи примусового виконання рішень, а саме:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404), стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Як видно з матеріалів справи, а саме, з постанови від 11.10.2019 року ВП №60227988 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, загальна сума, яка підлягає стягненню із боржника за виконавчим провадженням ВП №60227988, складає 13 057,74 грн.
Також, судом встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати на 2019 рік становить 4173,00 грн.
А, отже, судом встановлено, що приватний виконавець діяв в межах та у спосіб, встановлений чинним законодавством, а саме у відповідності до ч. 2 ст. 68 Закону №1404, оскільки загальна сума боргу позивача складає 13 057,74 грн., що не перевищує межі у п`ять мінімальних розмірів заробітної плати (4173,00 грн. *5 = 20 865,00 грн.), а тому дії приватного виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника є законними та правомірними.
При цьому суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що сума боргу за виконавчим провадженням ВП №60227988 була добровільно сплачена позивачем у повному обсязі.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про таке.
Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 24 Закону №1404 встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.
Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що Закон України "Про виконавче провадження" визначє вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому згідно з частиною 3 статті 25 Закону право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Підставою оскарження позивачем дій приватного виконавця є, на думку позивача, порушення виконавцем вимог щодо територіальної компетенції з відкриття ним виконавчого провадження з виконання вказаного нотаріального напису та вчинення нею у межах цього виконавчого провадження виконавчих дій.
Проте, суд зазначає, що підстави для скасування оскаржуваної постанови, які зазначені позивачем, не може бути взяті судом до уваги, оскільки підстави, які вказані позивачем, є належними у випадку оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №60227988.
При цьому, суд вказує, що в матеріалах справи відсутні докази скасування (або оскарження) постанови про відкриття виконавчого провадження або виконавчого напису, на підставі якого було відкрито це виконавче провадження, відтак, суд дійшов висновку про погодження особи з таким написом та відкриттям виконавчого провадження та наявністю у неї боргу перед третьої особою по справі.
Таким чином, доводи позивача щодо необхідності скасування спірної постанови не знайшли свого правового та матеріального підтвердження, оскільки не ґрунтуються на нормі закону та не відповідають обставинам справи, а тому відповідні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя В.В. Горбалінський