Справа № 382/599/19
Суддя: Литвин Л. І.
Дата ухвалення: 2019-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Яготинський районний суд Київської області
Справа 382/599/19
Провадження 2-а/382/20/19
РІШЕННЯ

Іменем України

21 грудня 2019 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л. І.

при секретарі Чемерис С.О.

за участю адвоката Черних В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин справу за позовом ОСОБА_1 до Яготинського районного відділу Центрального Міжрегіонального Управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

Встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом до Яготинського районного відділу Центрального Міжрегіонального Управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Свої вимоги обгрунтувала наступним. 27 березня 2019 року постановою винесеною начальником Яготинського РВ ЦМУ ДМУ у м. Києві та Київській області Тимченко В.М. до неї було застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 206 КУпАП. Як зазначено в постанові, інкриміноване їй адміністративне правопорушення полягає в тому, що нею були порушені правила перебування іноземців та ОБГ, а саме надано житло для спільного проживання гр. Грузії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який прибув в Україну в 2016 році та на теперішній час проживає незаконно. Проте з даною постановою вона не згодна з наступних підстав. Суб`єктом владних повноважень при розгляді справи про адміністративне правопорушення не повною мірою з`ясовано всі обставини справи, що в свою чергу не дає підстав для висновку про правомірність прийнятої постанови та не підтверджує вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Зокрема, відповідачем під час складання спірної постанови не вказано, яке саме житло вона надала гр. Грузії ОСОБА_5 для спільного проживання, оскільки у її власності нерухоме майно не перебуває. Житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , в якому вона зареєстрована, належить на праві приватної власності її батьку - ОСОБА_3 . Як вбачається з рішення Яготинського районного суду Київської області від 20 березня 2019 року, ОСОБА_5 працює на ринку Троєщина у м. Києві разом з батьком, винаймає квартиру по АДРЕСА_2 . Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАСУ обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того, відповідачем не обґрунтовано, яку саме норму Закону України «Про статус іноземців та осіб без громадянства» порушено нею, у яких конкретних доведених відповідачем діях це полягає. Вважає, що позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, а тому є такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно із ч. 2 статті 77 КАС, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Просила постанову від 27 березня 2019 року серії ПН ЦМУ №000915, винесену начальником Яготинського РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про застосування до неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу на підставі ч. 1 ст. 206 КУпАП - скасувати за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення в її діях, а провадження у справі закрити.

В судове засідання позивачка не з"явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, в заяві до суду просила розглянути справу у її відсутності за наявності доданих до матеріалів справи доказів, позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в заяві до суду просив розглянути справу у його відсутності, а також надав суду відзив, котрий обгрунтований наступним. ОСОБА_1 не згодна з постановою про накладення на неї адміністративного стягнення, оскільки вважає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення не повною мірою було з`ясовано всі обставини справи, що в свою чергу не дає підстав для висновку про правомірність прийнятої постанови та не підтверджує вчинення нею адміністративного правопорушення, зокрема, відповідачем під час складання спірної постанови не вказано, яке саме житло вона надала гр. Грузії ОСОБА_5 для спільного проживання, оскільки у її власності нерухоме майно не перебуває. Дана позиція позивачки є необгрунтованою, оскільки суперечить вимогам ст. 1 ч. 1 п. 20 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», згідно котрої приймаюча сторона- зареєстровані в установленому порядку українські підприємства, установи та організації, представництва (Філії) іноземних підприємств, установ, організацій, представництва міжнародних організацій, а також фізичні особи (громадяни України, іноземці та особи без громадянства), які постійно проживають або тимчасово перебувають на території України у зв`язку з навчанням, стажуванням, роботою, або на інших законних підставах, та запрошують чи приймають іноземців та осіб без громадянства, ч. 1, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» - іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України. Законом України «Про імміграцію» визначено термін іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання. Частиною 2 ст. 17 Закону передбачено, що документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України. Позивачка вказує як у протоколі про адміністративне правопорушення, поясненні, так і в судовому засіданні (рішення Яготинського районного суду Київської області від 20 березня 2019 року), що з громадянином Грузії ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2017 року перебуває у цивільному шлюбі, ведуть спільне господарство, та проживають спільно на винайманих квартирах у АДРЕСА_3 , з 2017 по 2018 рік, та в АДРЕСА_4 , з листопада 2018 року по даний час. Статтею 206 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за надання громадянами іноземцям та особам без громадянства житла, транспортних засобів, сприяння їх незаконній реєстрації, оформленню документів на проживання чи навчання, прийняттю на роботу, а також надання інших послуг на порушення встановлених правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні і правил транзитного проїзду їх через територію України, якщо ці дії безпосередньо не пов`язані із незаконним переправленням осіб через державний кордон України. Разом з цим, суб`єктом адміністративного проступку, передбаченого ст. 206 КУпАП є фізичні осудні особи, що досягли 16-річного віку. Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу. Таким чином, законодавством не передбачено надання житла умовами наявності власності на це житло, достатньо самого факту надання житла, а громадянкою ОСОБА_1 визнано, що громадянин Грузії ОСОБА_5 проживав спільно з нею в квартирі АДРЕСА_3, та квартирі АДРЕСА_4 . Позивачка заперечень з приводу його проживання не висловлювала та не повідомила про це відповідні органи. Також, під час перевірки, будь яких підстав на імміграції до України громадянина Грузії ОСОБА_5 , згідно ст. 4 Закону України «Про імміграцію», виявлено не було, та тим більше, у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_1 він не перебуває, та відсутня наявність у них спільних дітей. Просив у задоволенні позову відмовити.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково.

Згідно ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

В силу ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Українивід 20.08.2014року№360 (далі - Положення) Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з п.2 Положення ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до п. 2.9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої наказом МВС України 28.08.2013 № 825 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1654/24186, до протоколу про правопорушення долучаються матеріали з достовірною інформацією, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (заяви, пояснення: посадових осіб; осіб, стосовно яких складено протокол про правопорушення; потерпілих і свідків, якщо вони є, протокол про адміністративне затримання; протокол про особистий огляд, огляд речей; протокол про вилучення речей і документів, що є знаряддям або безпосереднім обєктом правопорушення, інші документи).

Правовідносини складання та застосування посадовими особами Державної міграційної служби України та його територіальних підрозділів, зокрема, протоколу за ст.206 КУпАП, чітко визначенні у ст.255 КУпАП, а саме: відповідною нормою закону визначено, що протоколи за вищевказаним порушенням мають право складати уповноваженні на те посадові особи державних органів в тому числі і посадові особи органу ДМС України.

В силу ст. 206 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за надання громадянами іноземцям та особам без громадянства житла, транспортних засобів, сприяння їх незаконній реєстрації, оформленню документів на проживання чи навчання, прийняттю на роботу, а також надання інших послуг на порушення встановлених правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні і правил транзитного проїзду їх через територію України, якщо ці дії безпосередньо не пов`язані із незаконним переправленням осіб через державний кордон України.

Судова практика, зокрема, постанова Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2018 року у справі №720/562/18 виходить з наступного.: «колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано, а судом не встановлено доказів того, що Грузії ОСОБА_5 є власником або користувачем житлового приміщення за АДРЕСА_1. Отже, ОСОБА_2 не могла розпоряджатись вказаним житлом, в тому числі й надати таке житло громадянину Республіки Молдова ОСОБА_5. Тому, в даному випадку ОСОБА_2 не є суб`єктом правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.206 КУпАП. Суд апеляційної інстанції також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що визнання позивачем вини у вчиненні адміністративного правопорушення не є беззаперечним доказом вчинення такого порушення.»

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

В силу ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ч. 2 статті 77 КАС, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача..

В судовому засіданні установлено, що 27 березня 2019 року начальником Яготинського РВ ЦМУ ДМУ у м. Києві та Київській області Тимченко В.М. складено постанову відносно позивачки про застосування до неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 206 КУпАП. Позивачці ставиться в вину порушення правил перебування іноземців та ОБГ, а саме, надання житла для спільного проживання гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який прибув в Україну в 2016 році та на теперішній час проживає незаконно, (а.с. 10). З письмових пояснень позивачки (а.с. 22) вбачається, що вона разом із ОСОБА_5 винаймають житло у м. Києві та спочатку проживали за адресою: АДРЕСА_3 , а потім за адресою: АДРЕСА_2 , де і проживають на даний час. Дані обставини встановлені також рішенням Яготинського районного суду Київської області від 20 березня 2019 року. Будинок, в якому вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , належить її батькам, (Витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а.с. 5).

Ураховуючи ті обставини, що позивачка не є власником житлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , та за адресами: АДРЕСА_4, АДРЕСА_3 , та не могла розпоряджатись будинком та квартирами, в тому числі надати їх в оренду, то в даному випадку вона не є суб`єктом правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 206 КУпАП, у зв"язку з чим постанова не відповідає вимогам закону та підлягає до скасування.

Підстави для закриття провадження у адміністративній справі, визначені статтею 157 КАС України, є вичерпними.

При цьому, суд не наділений повноваженнями щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вирішення спору із ухваленням судового рішення по суті позовних вимог виключає можливість одночасного закриття провадження щодо тих самих вимог.

Враховуючи обставини справи та норми чинного законодавства, суд вважає, що вимоги позивача в частині закриття провадження у справі до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 33,206,245,247, 251,280,284 КУпАП, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Яготинського районного відділу Центрального Міжрегіонального Управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.

Постанову від 27 березня 2019 року серії ПН ЦМУ № 000915, винесену начальником Яготинського РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу на підставі ч. 1 ст. 206 КУпАП скасувати за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Литвин Л.І.