Справа № 804/6777/16
Суддя: Гончарова Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 р. Справа № 804/6777/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гончарової І.А.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, скасування наказу, стягнення коштів та моральної шкоди, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 16 червня 2017 року, просить:
- визнати протиправними дії Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (код НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_2 (код НОМЕР_3 ), Командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 у відношенні ОСОБА_1 щодо призначення та проведення службового розслідування, не проведення бесіди з військовослужбовцем, прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення, оголошення у наказі командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № 713 від 17.05.2016 року дисциплінарного стягнення, виконання дисциплінарного стягнення;
- скасувати наказ командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № 713 від 17.05.2016 року про результати службового розслідування по факту пропажі військового майна закріпленого за військовослужбовцем військової служби за контрактом солдатом ОСОБА_1 ;
- при винесенні рішення судові витрати стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 );
- зобов`язати Військову частину - польова пошта НОМЕР_1 (код НОМЕР_3 ), Військову частину НОМЕР_2 (код НОМЕР_3 ), Командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 подати до суду звіт про виконання судового рішення після спливу місячного строку з моменту набрання законної сили рішенням суду.
- всупереч п. 86 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України командиром бесіда з військовослужбовцем не проводилась, факт повного доведення вини не перевірявся;
- всупереч п. 91 Закону України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України проігноровано заборону за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень та поєднувати одне стягнення з іншими;
- всупереч абзаців №№ 7, 12 14 п. 59 Закону України Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України командиром не контролювалися точні відомості про матеріальні засоби (кошти), командир не вникав в проблему побуту підлеглих, не знав потреби і запити особового складу, внаслідок чого допущено втрату майна;
- всупереч п. 3 Постанови Верховної Ради України Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі протиправність поведінки, причинний зв`язок та вина не досліджувались;
- всупереч абзацу № 3 п. 10 Постанови Верховної Ради України Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі проігноровано вимогу можливого стягнення не більше тримісячного грошового забезпечення;
- всупереч абзацу № 2 п. 16 Постанови Верховної Ради України Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі не враховано знос майна;
- всупереч абзацу № 4 п. 16 Постанови Верховної Ради України Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі не мотивовано можливість зменшення суми стягнення;
- всупереч п. 19 Постанови Верховної Ради України Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі не встановлено якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця заподіяно шкоди; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкції та інших нормативних актів при цьому було порушено;
- всупереч п. 22 Постанови Верховної Ради України Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі проігноровано вимогу щодо ознайомлення позивача з матеріалами розслідування;
- всупереч абзацу № 1 п. 23 Постанови Верховної Ради України Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі проігноровано вимогу щодо особистого проведення бесіди з позивачем;
- всупереч абзацу № 3 п. 23 Постанови Верховної Ради України Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі наказ під розписку позивачу не доведено;
- всупереч абзацу № 3 п. 18 Постанови Верховної Ради України Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі службове розслідування проведено особами, зацікавленими в результатах розслідування;
- відповідачі, зазначаючи у оскаржуваному наказі про те, що позивач …під час його направлення до військового шпиталю… не передав вищевказані речі своєму взводному… (перший знизу абзац першої сторінки наказу) не врахували, що по-перше подібна передача речей не регламентована жодним нормативним актом, а по друге під час направлення до військового шпиталю позивач перебував у коматозному стані та фізично не міг це зробити.
Крім того, з вини відповідачів позивачу також завдано значної моральної шкоди, оскільки у зв`язку з втратою батьками-командирами предметів речового майна позивача, останній змушений був вдаватись до принизливої процедури виклянчування та скуповування форменого обмундирування в інших підрозділах, щоб мати можливість належно працювати, зокрема виконувати бойову роботу. При цьому через значну для позивача вартість військового майна, необхідного для проходження служби, він змушений був просити в борг грошові кошти, що кожного разу завдало йому моральних страждань.
Зазначене призводило і призводить до моральних страждань і потрясінь, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації життя.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, заявивши клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.
Представник Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 у судове засідання не з`явився, заявивши клопотання про розгляд справи без його участі. Також, представником відповідача надані заперечення проти позову, в яких просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що службове розслідування у відношенні ОСОБА_1 було призначене та проведене у відповідності до норм законодавства, а отже наказ командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № 713 від 17.05.2016 року про результати службового розслідування по факту пропажі військового майна, закріпленого за військовослужбовцем військової служби за контрактом солдатом ОСОБА_1 є правомірним та скасуванню не підлягає. Розмір матеріальної шкоди, яку ОСОБА_1 заподіяв державі і зобов`язаний відшкодувати, розрахований у точній відповідності до вимог Положення про матеріальну відповідальність. Крім того, Військова частина - польова пошта НОМЕР_1 не вчинила по відношенню до ОСОБА_1 жодних протиправних дій, тому відсутні будь-які правові підстави для відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підтверджені належними та допустимими доказами.
Представник Військової частини НОМЕР_2 повідомлявся належним чином про дату час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався.
Командир військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 , повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався.
Згідно з ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи наведене, зважуючи на визначені в ст.122 КАС України строки розгляду адміністративної справи, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з січня 2015 року проходив службу за контрактом механіком - водієм 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти механізованого батальйону Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.04.2016 року № 95 проведено службове розслідування, за яким складено акт службового розслідування від 13.05.2016 року, затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 17.05.2016 року.
Відповідно до змісту вказаного акта: в ході проведення службового розслідування заступником командира механізованого батальйону майором ОСОБА_3 було встановлено, що військовослужбовець військової служби за контрактом механік - водій 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 в період з 25.02.2016 року по 19.04.2016 року знаходився на лікуванні у військовому шпиталі. Відповідно до направлення від 25.02.2016 року солдат ОСОБА_1 направляється на стаціонарне лікування у відділення в/ч НОМЕР_5 . Відповідно до виписного епікризу солдат ОСОБА_1 з 26.02.2016 року по 11.03 2016 року знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні в/ч НОМЕР_6 . Відповідно до виписки № 2057/474 солдат ОСОБА_1 з 08.04.2016 року по 19.04.2016 року знаходився на стаціонарному лікуванні у військовій частині в/ч НОМЕР_7 Київської області м. Ірпінь.
Відповідно до письмових пояснень військовослужбовця військової служби за контрактом механіка - водія 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 встановлено, що під час його направлення до військового шпиталю він залишив свої речі, а саме: бронежилет Корсар МЗС 1-4 1 шт., шолом "Кевларовий" - 1 шт., мішок спальний - 1 шт., у бліндажі, де він проживав без нагляду та не передавав вищевказані речі своєму взводному. З чого випливає, що солдатом ОСОБА_1 недбало ставився до до своїх речей, що призвело до пропажі речового майна, а саме: бронежилет Корсар МЗС 1-4 1 шт., шолом "Кевларовий" - 1 шт., мішок спальний - 1 шт. Після повернення солдата ОСОБА_1 з військового шпиталю НОМЕР_7 Київської області м. Ірпінь до місця розташування військової частини НОМЕР_1 смт. Гончарівеьке, було виявлено, що речі, а саме: бронежилет Корсар МЗС 1-4 1 шт., шолом "Кевларовий" - 1 шт., мішок спальний - 1 шт. не були знайдені.
Факт недбалого ставлення до військового майна, а саме: бронежилет Корсар МЗС 1-4 1 шт., шолом "Кевларовий" - 1 шт., мішок спальний - 1 шт., закріпленого за військовослужбовцем військової служби за контрактом механіком - водієм 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої-роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдатом ОСОБА_1 , що потягло за собою втрату даного майна, підтверджують старший лейтенант ОСОБА_4 та молодший сержант ОСОБА_5 .
Розслідуванням не встановлено обставин, які обтяжують чи пом`якшують відповідальність, чи знімають вину повністю з військовослужбовця військової служби за контрактом механіка - водія 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 ..
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по особовому складу) від 19 жовтня 2016 року № 106-рс позивача звільнено з військової служби у запас відповідно до свідоцтва про хворобу № 905-н від 19.10.2016 року госпітальної військово-лікарської комісії психоневрологічного профілю НВМКЦ ГВКГ м. Київ на підставі статті 26 пункту 8 підпункту б (за станом здоров`я) Закону України Про військовий обов`язок та військову службу.
Згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20 жовтня 2016 року № 258 позивача, звільненого наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по особовому складу) від 19 жовтня 2016 року № 106-рс, виключено зі списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 24.04.2017 року № 400 з місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 було утримано кошти за нанесену шкоду по речовій службі в сумі 6671,79 грн.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу, Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" (далі - Дисциплінарний статут), Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" (далі - Статут внутрішньої служби), Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР (далі - Положення).
Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Одним із видів такої служби є військова служба за контрактом.
Частиною 4 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
За приписами статей 1, 2 Дисциплінарного статуту (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і
стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк
поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.
Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.
Згідно з з ч.1 ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Наведені норми Дисциплінарного статуту дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку. При цьому, обов`язок щодо підтримання військової дисципліни та прийняття рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності покладено на командира військової частини (підрозділу), закладу, установи та організації.
Статтею 49 Дисциплінарного статуту передбачено види дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені на рядових (матросів), військової служби за контрактом, а саме: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.
Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.
Відповідно до ст. 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 86 Дисциплінарного статуту після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачами, після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування, командиром не було проведено бесіду з позивачем щодо виявленого правопорушення.
Крім того, як встановлено судом, підставою для видачі спірного наказу від 15.05.2016 року № 713 стали матеріали службового розслідування, проведеного по факту пропажі військового майна, закріпленого за військовослужбовцем ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 84-86 Статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України встановлюється наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях - центральними органами виконавчої влади, яким вони підпорядковані.
Відповідно до п. 1.3 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.03.2004 № 82 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.03.2004 за № 385/8984 (далі - Інструкція) (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин рішення про проведення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Відповідно до п. 1.5 Інструкції службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. У наказі зазначаються підстави для призначення розслідування, особа (якщо вона встановлена), стосовно якої воно має бути проведено, термін проведення та посадові особи, яким доручено його провадження.
Службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником) чи доручено іншій посадовій особі.
У разі потреби залучення фахівців до проведення службового розслідування командиром (начальником) призначається комісія у складі групи фахівців на чолі з головою комісії, про що оголошується в наказі.
Крім того, п. 3 Інструкції № 82 передбачено, що розслідуванням повинно бути встановлено: наявність чи відсутність події, з приводу якої було призначено розслідування, та її обставини (час, місце) і наслідки; осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли шкідливим наслідкам або створювали загрозу для їх спричинення; наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями військовослужбовця; конкретні неправомірні дії військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; вимоги чинного законодавства чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які було порушено; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення; форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного; умови та причини, що сприяли правопорушенню; чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків.
Відповідно до пп. 4.3 п. 4 Інструкції № 82 посадова особа, яка призначала службове розслідування, проводить бесіду з військовослужбовцем, стосовно якого воно проводилось. За результатами бесіди оформляється аркуш бесіди із зазначенням дати її проведення, а також заперечень, прохань (побажань) особи, стосовно якої проведено службове розслідування. Аркуш бесіди підписується особою, яка проводила бесіду, військовослужбовцем, з яким вона проводилась, присутніми посадовими особами та його безпосереднім начальником. У разі ухилення військовослужбовця від проведення бесіди або відмови підписати аркуш бесіди посадовою особою в ньому робиться відповідний запис про відмову. Аркуш бесіди зберігається з матеріалами службового розслідування.
Згідно з пп. 5.3, 5.4 п. 5 Інструкції № 82 притягнення військовослужбовця за результатами службового розслідування до відповідальності здійснюється згідно з вимогами чинного законодавства. Дисциплінарне стягнення накладається у терміни, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Позивач, посилаючись на протиправність спірного наказу, зокрема, стверджував, що:
- командиром бесіда з військовослужбовцем не проводилась, факт повного доведення вини не перевірявся;
- не ознайомлено з наказом.
Дослідивши правомірність прийняття оскаржуваного наказу, судом встановлено, що акт службового розслідування не відповідає приписам Інструкції № 82, а саме: згідно розділу 4 Оформлення результатів розслідування у акті обов`язково зазначаються:
- посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування;
- підстави службового розслідування;
- час, місце, суть порушення, який нормативний акт порушено (його назва, дата прийняття);
- обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність чи знімають вину;
- заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення;
- пропозиція щодо притягнення винних осіб до відповідальності;
- інші заходи, які пропонується здійснити.
Як вбачається з акту службового розслідування, в останньому відсутні відомості щодо освіти, конкретного терміну військової служби та конкретного терміну перебування на останній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування, який нормативний акт порушено (його назва, дата прийняття), наявності заперечень, заяв та клопотань особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
Отже, акт службового розслідування складений посадовою особою з порушенням приписів Інструкції № 82.
Крім того, приписами пп. 2.2 Інструкції визначено, що особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право давати усні та письмові пояснення, робити заяви, подавати документи і порушувати клопотання про витребування та залучення нових документів, опитування відповідних осіб, проведення додаткових ревізій.
Згідно з поясненнями позивача, наданих під час проведення службового розслідування, 26 лютого 2016 року він був госпіталізований з гострим болем спини. На лікуванні знаходився до 19 квітня 2016 року. Особисті речі: бронежилет 1 шт., каска - 1 шт., мішок спальний - 1 шт. залишилися у бліндажі, де він проживав. Під час повернення з лікування на ППД у м. Гончарівське, його проінформували, що вищезазначених речей немає в наявності, про що він був вимушений написати рапорт про проведення службового розслідування.
Як вбачається з наявного в матеріалах справи виписного епікризу № 7202 Національного військово-медичного клінічного центру ГВКГ Міністерства оборони України солдат військової служби за контрактом ОСОБА_1 , 1962 р.н. знаходився на обстеженні і лікуванні в НВМКЦ ГВКГ МО України з 18.03.2016 року по 08.04.2016 року. В результаті проведеного обстеження встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба І ст. ІХС. Дифузійний кардіосклероз. СН І ст. Ізольований міжхребцевий остеохондроз шийного та поперекового відділів хребта, деформуючий спондильоз поперекового відділу хребта з больовим синдромом та без порушення функцій. Вертеброгенна цервікалгія, люмбалгія у фазі нестійкої ремісії. Аномалія розвитку нирок: подвоєння лівої нирки. Сечокамяна хвороба, камені лівої нирки. Хронічна хвороба нирок І ст.: пієлонефрит у фазі нестійкої ремісії без порушення функцій нирок. Хронічний гастродуоденіт у фазі нестійкої ремісії. Хронічний коліт. Стан після перенесеної гострої реакції на стрес з виходом в одужання. Ангіопатія сітківки обох очей.
Таким чином, в ході проведення службового розслідування та винесення оскаржуваного наказу, відповідачами не було враховано стан здоров`я позивача, який не дозволяв йому провести тривалу процедуру передачі військового майна своєму взводному під час направлення до військового шпиталю.
Крім того, суд зазначає, що така передача речей не регламентована жодним нормативно-правовим актом.
Щодо не ознайомлення із наказом. Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.
Відповідно до ст. 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Саттею 84 Дисциплінарного статуту передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Згідно зі ст. 85 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).
Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Пунктом 19 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України 23 червня 1995 року № 243/95-ВР розслідуванням повинно бути встановлено:
- в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка;
- якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду;
- вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено;
- умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду;
- чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків;
- ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами;
- умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.
Згідно з п. 22 вищезазначеного Положення військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини.
Відповідно до абз. 1 п. 23 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України 23 червня 1995 року № 243/95-ВР командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.
Абзацом 3 п. 23 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України 23 червня 1995 року № 243/95-ВР наказ доводиться до відома винної особи (винних осіб) під розписку. Наказ може бути оскаржено вищому командиру (начальнику) в порядку, встановленому Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. У разі, коли у місячний термін з дня закінчення розслідування винну особу до матеріальної відповідальності не притягнуто, відшкодування заподіяної державі шкоди провадиться шляхом подання позову до відповідного суду.
Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення службового розслідування, в порушення вимог п. 22 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України 23 червня 1995 року № 243/95-ВР позивача з матеріалами розслідування не ознайомлено.
Крім того, в порушення вимог абз. 1 п. 23 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України 23 червня 1995 року № 243/95-ВР командиром військової частини після розгляду матеріалів розслідування особисто не проведено бесіду з
військовослужбовцем, який притягається до матеріальної відповідальності.
Також, в порушення вимог абз. 3 п. 23 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України 23 червня 1995 року № 243/95-ВР наказ не доведено до відома позивачу під розписку.
Разом з цим, суд зазначає, що притягненню військовослужбовця до дисциплінарної та матеріальної відповідальності має передувати службове розслідування, в ході якого обов`язково має бути встановлено такі обставини, зокрема як: наявність чи відсутність події, з приводу якої призначено службове розслідування, її обставини (час, місце), наслідки; всіх винних осіб, наявність причинного зв`язку між подією та неправомірними діями військовослужбовця; конкретні дії військовослужбовця, якими вчинено правопорушення та завдано шкоду; ступінь вини кожної з осіб; форму вини військовослужбовця (умисно чи з необережності); умови та причини, що сприяли правопорушенню та заподіянню шкоди; якими конкретними діями завдано шкоду; встановити час втрати майна тощо.
Всі встановлені службовим розслідуванням обставини, обов`язково мають бути зазначені в акті (висновках) службового розслідування, тому у разі відсутності їх в акті, це свідчить про невстановлення останніх в ході службового розслідування.
Так, дослідженням акта службового розслідування від 13.05.2016 встановлено, що у ньому відсутні відомості про конкретний період, коли сталася втрата військового майна, відсутність якого встановлено службовим розслідуванням; якими саме протиправними діями (бездіяльністю) позивача спричинено втрату військового майна; форму вини позивача; причинно-наслідковий зв`язок між діями (бездіяльністю) позивача та наслідками (втрата військового майна); всіх винних осіб, що причетні до такої втрати, а також їх ступінь вини.
Всі зазначені обставини є суттєвими для з`ясування чи вчинено позивачем правопорушення, форму його вини (умисне чи з необережності), відповідно, чи наявні підстави для притягнення позивача до відповідальності (дисциплінарної, матеріальної). Також, в залежності від обставин, визначається вид дисциплінарного стягнення та матеріальної відповідальності.
Суд також зауважує, що час втрати військового майна (бронежилет Корсар МЗС 1-4 1 шт., шолом "Кевларовий" - 1 шт., мішок спальний - 1 шт.) має суттєве значення для обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню. Так, за приписами пункту 16 Положення № 243/95-ВР, у разі неможливості встановити час втрати майна, відшкодування завданої шкоди провадиться в розмірі 25 відсотків первинної вартості майна.
Разом з тим, за даними розрахунку вартості втраченого майна відповідачем враховано 100 відсотків вартості майна, до якої застосована кратність.
Вищевказані обставини свідчать про неправильний розрахунок відповідачем вартості втраченого військового майна.
З огляду на вищевикладене, суд стверджує, що акт службового розслідування та матеріали службового розслідування не дають підстав для притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності, оскільки всупереч пункту 3 Положення № 243/95-ВР не встановлюють факту заподіяння позивачем прямої дійсної шкоди через його протиправну поведінку у вигляді не виконання (не належного виконання) службових обов`язків, не встановлюють вини позивача та причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди.
Таким чином, суд дійшов висновку, що матеріали службового розслідування не є належним та достатнім доказом правомірності притягнення позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.
Оскільки службовим розслідуванням не встановлено всіх обставин події - втрати військового майна, вини позивача, якими його протиправними діями завдана шкода державі, суд вважає, що в діях позивача за таких обставин відсутній склад будь-якого правопорушення.
Згідно з приписами ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків.
Щодо прийняття рішення з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення - цей критерій випливає з принципу гласності прийняття рішень та означає, що суб`єкт владних повноважень повинен застосовувати його, приймаючи рішення, що матиме вплив на права, свободи чи інтереси особи, особливо, якщо це рішення може мати несприятливі наслідки для особи. Особа, щодо якої приймають рішення, має право бути вислуханою суб`єктом владних повноважень: вона може наводити обставини та докази на їх підтвердження, правові аргументи тощо. Принцип гласності також вимагає від суб`єкта владних повноважень забезпечити особі доступ до інформації про обставини, які можуть бути покладені в основу рішення. Принцип гласності включає право особи на допомогу з боку суб`єкта владних повноважень у вигляді роз`яснення її прав, процедур тощо, а також право на захист, право мати представника, право знати про рішення, прийняте суб`єктом владних повноважень.
Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.
Оскаржуваний наказ командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № 713 від 17.05.2016 року про результати службового розслідування по факту пропажі військового майна закріпленого за військовослужбовцем військової служби за контрактом солдатом ОСОБА_1 зазначеним критеріям не відповідає.
У рішенні від 20.10.2011 року Рисовський проти України ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також, акцентуючи увагу на правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у Постанові від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14, яка, в силу приписів ч. 1 ст.244-2 КАС України, є обов`язковою до врахування, стосовно того, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення, суд дійшов наступного висновку. Позовні вимоги в частині скасування наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 №713 від 17.05.2016 року про результати службового розслідування по факту пропажі військового майна, закріпленого за військовослужбовцем військової служби за контрактом солдатом ОСОБА_1 та стягнення солідарно з Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (код НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_2 (код НОМЕР_3 ), Командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ) грошових коштів, стягнутих з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ), під час виконання наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № 713 від 17.05.2016 року про результати службового розслідування по факту пропажі військового майна, закріпленого за військовослужбовцем військової служби за контрактом солдатом ОСОБА_1 в сумі 6671,79 грн. підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (код НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_2 (код НОМЕР_3 ), Командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 стосовно призначення та проведення службового розслідування у відношенні ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
Так, суд звертає увагу, що вирішення питання щодо необхідності проведення (складання) службового розслідування та можливості завершення службового розслідування належить до виключної компетенції осіб, які його проводять. При цьому, суд зазначає, що Інструкція не містить вичерпного переліку підстав для призначення службового розслідування. Навпаки, у випадку необхідності начальник має право призначити службове розслідування з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Як зазначено в пункті 1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
За змістом ч.2 ст.2 КАС України предметом оскарження в адміністративному суді можуть бути будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлений інший порядок судового провадження.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Під актом державного чи іншого органу слід розуміти юридичну форму рішень цих органів, офіційний письмовий документ, який породжує певні наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.
Рішення суб`єкта владних повноважень у контексті положень КАС України необхідно розуміти як нормативно-правовий акт, так і правовий акт індивідуальної дії. Нормативно-правовий акт - рішення, дію якого поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб і який призначений для неодноразового застосування щодо цього кола осіб. Правовий акт індивідуальної дії - рішення, яке є актом одноразового застосування норм права і дію якого поширено на конкретних осіб або яке стосується конкретної ситуації, за своєю природою ненормативний правовий акт, на відміну від нормативного, встановлює не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовується одноразово й після реалізації вичерпує свою дію.

Усі рішення суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений законом.

Суд зазначає, що висновок службового розслідування лише фіксує та задокументовує обставини, встановлені під час проведення розслідування, факти виявлених порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій. Права та обов`язки для особи щодо якої проведено службове розслідування, породжує саме рішення, прийняте на підставі висновків службового розслідування.

Отже, висновки службового розслідування не мають обов`язкового характеру для позивача. Такі висновки не можна визначити як документ, який містить норми права загальної або індивідуальної дії. Він не може створювати нових правових норм, доповнювати чи змінювати чинне законодавство та не має обов`язкового характеру для позивача.

Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (код НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_2 (код НОМЕР_3 ), Командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 стосовно призначення та проведення службового розслідування у відношенні ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про стягнення солідарно з Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (код НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_2 (код НОМЕР_3 ), Командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 16000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до статті 56 Конституції України №254к/96-ВР від 28.06.1996 кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За приписами пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків чере неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд зазначає, що спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Разом із тим слід звернути увагу на те, що спричинення моральної шкоди у спірних правовідносинах згідно з вимогами законодавства не є матеріально-правовою презумпцією. Тому має доводитись не лише сам факт спричинення моральної шкоди, а й, особливо, її розмір.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, та не обґрунтовано з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди.

Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 16000,00 грн.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги є частково обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. Доводи позивача судом частково не приймаються до уваги виходячи з вище зазначеного.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 94 КАС України передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивач за законом звільнений від сплати судового збору, а відповідачами не надано суду документального підтвердження судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відтак питання про стягнення зі сторін судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 17.05.2016 року № 713 "Про результати службового розслідування по факту пропажі військового майна закріпленого за військовослужбовцем військової служби за контрактом солдатом ОСОБА_1 ".

Стягнути солідарно з Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (код НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_2 (код НОМЕР_3 ), Командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ) грошові кошти, стягнуті з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ) під час виконання наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № 713 від 17.05.2016 року "Про результати службового розслідування по факту пропажі військового майна закріпленого за військовослужбовцем військової служби за контрактом солдатом ОСОБА_1 " в сумі 6671,79 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Судові витрати у справі не стягуються.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Гончарова