Справа № 205/6303/19(2-а/205/147/19)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 205/6303/19
провадження №2-а/205/147/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2019 року (суддя Шавула В.С.) у справі №205/6303/19 (провадження №2-а/205/147/19) за позовом ОСОБА_1 до інспектора батальйону № 1 роти № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Перейми Валерії Іванівни, третя особа - Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАВ №1318066 від 11.07.2019 року, винесену інспектором батальйону № 1 роти № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Перейма Валерією Іванівною про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначає про те, що 11.07.2019 відповідачем відносно неї складено оскаржувану постанову, якою до позивача застосовне адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за порушення вимог п.15.9 (г) Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст.122 КУпАП. Вказану постанову позивач вважає необгрунтованою, оскільки така винесена відповідачем за відсутності події та складу правопорушення. Позивач вказує на те, що спірна постанова складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, так як не містить посилань на перелічені статтею 251 КУпАП докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що виключає можливість прийняття останньої в якості належного доказу по справі. Також, з посиланням на положення ПДР України, позивач зазначає про те, що місце, призначене для організованого переходу пішоходів через проїзну частину (пішохідний перехід) має бути в обов`язковому порядку позначено знаками 5.35.1 та 5.35.2. За відсутності цих дорожніх знаків та при наявності лише дорожньої розмітки, таке місце не є пішохідним переходом. Крім цього позивач зазначає, що 12.07.2019 адвокатом позивача було направлено Голові Дніпровської міської ради адвокатський запит №175 з питанням, чи встановлено по вул. Лісова в місті Дніпро (Таромське) пішохідний перехід, на який 18.07.2019 отримано відповідь, згідно якої улаштування дорожніх знаків і дорожньої розмітки по вул. Лісова в

місті Дніпро, які застосовуються для позначення нерегульованого пішохідного переходу, обліками підприємства не передбачено.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено, а саме:

скасовано постанову у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,зафіксоване не в автоматичному режим серії ЕАВ №1318066 від 11.07.2019року, винесену інспектором 1 батальйону 1 роти УПП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Переймою Валерією Іванівною,згідно якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00грн., за правопорушення передбачене ч.3 ст.122 КУпАП.

справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за правопорушення передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП закрито.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Доводи заявника апеляційної скарги фактично зводяться до того, що під час винесення оскаржуваного рішення інспектор патрульної поліції діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом та з огляду на встановлений факт скоєння позивачем ПДР, обґрунтовано виніс постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності. Відносно висновків суду першої інстанції про те, що інспектором патрульної служби не було доведено факт вчинення правопорушення належними та допустимими доказами, заявник апеляційної скарги вказує на те, що обов`язок по доказуванню обставин покладається і на позивача, який заперечував факт вчинення правопорушення, але жодних доказів цьому позивачем суду надано не було. Скаржник вказує на те, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення зафіксований відеозаписом з нагрудного відеореєстратора, який був наданий до суду під час розгляду справи, та він є належним та достатнім доказом порушення позивачем ПДР України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність і обґрунтованість. Позиція позивача полягає у тому, що місце, призначене для організованого переходу пішоходів через проїзну частину (пішохідний перехід), має бути в обов`язковому порядку позначено не лише дорожньою розміткою, а і знаками 5.35.1 та 5.35.2. Оскільки у спірному випадку пішохідний перехід не був позначений вказаними дорожніми знаками, то у відповідача були відсутні підстави для висновку про порушення позивачем ПДР. Крім цього позивач вказує на те, що оскаржувана постанова не містить у собі посилань на докази (технічні засоби), якими був зафіксований факт порушення ПДР, що відображений у постанові. З цих підстав позивач вказує на те, що наданий відповідачем доказ (відеозапис з нагрудної камери поліцейського) не можливо визнати допустимим доказом у справі.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 11.07.2019 інспектором батальйону № 1 роти № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Перейма Валерією Іванівною винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1318066, згідно з якою ОСОБА_1 , 11.07.2019 о 16-32 год. у м. Дніпро по вул. Лісова (Сухачівка), 6, керуючи транспортним засобом Nussan Juke, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснила зупинку на пішохідному переході, чим створила загрозу іншим учасникам дорожнього руху та порушила вимоги п. 15.9 (г) ПДР.

Відповідно до вказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

Вважаючи вказану постанову відповідача неправомірною та необґрунтованою, позивач звернувся з даним позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, адміністративне правопорушення, вчинення якого ставиться позивачці в вину, полягає у тому, що вона здійснила зупинку на пішохідному переході, чим створила загрозу іншим учасникам дорожнього руху та порушила вимоги п. 15.9 (г) ПДР.

Пунктом 15.9. (г) ПДР України визначено, що зупинка забороняється, зокрема, на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Згідно ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже порушення правил зупинки, що створює перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, є складом правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.122 КУпАП.

В статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення наведено перелік джерел доказів у справах про адміністративні правопорушення, до яких, зокрема,

належать показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Обгрунтовуючи правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідачем долучено до матеріалів справи диск з відеозаписом подій, що відбувалися 11.07.2019 року.

Надаючи оцінку вказаному доказу, суд першої інстанції виходив з того, що належним доказом доведення інкримінованого позивачу правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від дорожнього знака такої зупинки з обох боків. Оскільки долучений патрульною поліцією до матеріалів справи відеозапис не містить фіксації здійснення інспектором вимірювання такої відстані, а відстань визначалась ним лише візуально, суд вказав на те, що вказаний відеозапис не може бути належним доказом, що підтверджує порушення позивачем вимог п. 15.9 (г) ПДР.

Але з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можливо, оскільки з наданого відеозапису чітко вбачається те, що транспортний засіб під керуванням позивачки знаходиться на пішохідному переході, який позначений дорожньою розміткою.

Тобто факт порушення позивачкою вимог п. 15.9 (г) ПДР доведений належним та допустимим доказом.

Щодо аргументів позивачки відносно неможливості визнання наданого відеозапису допустимим доказом, з огляду на те, що такий доказ не був відображений в оскаржуваній постанові, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так частиною 2 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

В той же час, процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853 (далі - Інструкція).

За приписами пункту 5 розділу IV Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що такі відомості (відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис) зазначаються у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 14.02.2018р. по справі №536/583/17.

Отже аргументи позивачки про неможливість визнання належним доказом скоєння правопорушення наданий відповідачем відеозапис, суд апеляційної інстанції визнає безпідставним.

Щодо аргументів позивачки про те, що що місце, призначене для організованого переходу пішоходів через проїзну частину (пішохідний перехід), має бути в обов`язковому порядку позначено не лише дорожньою розміткою, а і знаками 5.35.1 та 5.35.2, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

В пункті 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 визначено, що пішохідний перехід - це ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1-5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч.

Регульованим вважається пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором чи регулювальником, нерегульованим - пішохідний перехід, на якому немає регулювальника, світлофори відсутні або вимкнені чи працюють у режимі миготіння жовтого сигналу.

Отже нерегульований пішохідний перехід, що мало місце у спірному випадку, може позначатися як дорожніми знаками 5.35.1-5.37.2 так і дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3.

При цьому ПДР не містять застережень відносно того, що пішохідний перехід в обов`язковому порядку позначається дорожніми знаками та дорожньою розміткою одночасно, на чому наполягала позивачка.

В Правилах дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306, зокрема в Розділі 33 Дорожні знаки, визначено, що:

5.35.1-5.35.2 "Пішохідний перехід. Знак 5.35.1 встановлюється праворуч від дороги на ближній межі переходу, а знак 5.35.2 - ліворуч від дороги на дальній межі переходу.

5.36.1 і 5.36.2 "Підземний пішохідний перехід".

5.37.1 і 5.37.2 "Надземний пішохідний перехід".

Також в Правилах дорожнього руху, зокрема в Розділі 34 Дорожня розмітка, визначено, що:

1.14.1, 1.14.3, 1.14.4 ("зебра", у тому числі червоно-білого кольору) - позначають нерегульований пішохідний перехід; розміткою 1.14.3 позначається пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод; розміткою 1.14.4 позначається місце переходу сліпих пішоходів;

1.14.2, 1.14.5 - позначають пішохідний перехід, де рух регулюється світлофором; розміткою 1.14.5 позначається місце переходу сліпих пішоходів.

Отже як дорожні знаки так і дорожня розмітка можуть позначати пішохідний перехід.

Безпідставними суд апеляційної інстанції вважає і посилання позивачки на ДСТУ 4100-2002 "Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування".

Так, відповідно до п.10.7.33 ДСТУ 4100-2002 "Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування" знаки 5.35.1 і 5.35.2 «Пішохідний перехід» повинні застосовуватись для позначення місць, призначених для організованого переходу пішоходів через проїзну частину, якщо інтенсивність руху автотранспорту перевищує 300 авт/год в обох напрямках та більше 100 пішоходів перетинають проїзну частину хоча б в одну годину будь-якого дня тижня. Знак 5.35.1 повинен установлюватись праворуч від дороги, знак 5.35.2 ліворуч. На дорогах з розділювальною смугою, де кожна з проїзних частин має дві і більше смуг руху, знак 5.2 повинен установлюватись ліворуч від кожної з проїзних частин на розділювальній смузі. У разі відсутності на переході розмітки 1.14.1 1.14.3 знаки 5.35.1 і 5.35.2 повинні бути установлені так, щоб знак 5.35.1 містився відносно транспортних засобів, що наближаються до переходу, на ближній межі переходу, а знак 5.35.2 на дальній. Ширину нерозміченого пішохідного переходу, що міститься між поперечними перетинами дороги, де встановлені знаки 5.35.1 і 5.35.2, повинна визначатись залежно від інтенсивності пішохідного потоку з розрахунку 1 м на 500 піш/год, але становити не менш ніж 4 м. 58. Знак 5.35.2 допускається розташовувати на зворотному боці знака 5.35.1, призначеного для водіїв зустрічного напрямку.

Отже знаки 5.35.1 і 5.35.2 «Пішохідний перехід» застосовуються разом із дорожньою розміткою («зебра») у випадках, якщо інтенсивність руху автотранспорту перевищує 300 авт/год в обох напрямках та більше 100 пішоходів перетинають проїзну частину хоча б в одну годину будь-якого дня тижня.

Оскільки у спірному випадку суду не було доведено того, що інтенсивність руху, на місці позначення дорожнього переходу, автотранспорту перевищує 300 авт/год в обох напрямках та більше 100 пішоходів перетинають проїзну частину хоча б в одну годину будь-якого дня тижня, то аргументи позивачки щодо необхідності позначення пішохідного переходу дорожніми знаками 5.35.1 і 5.35.2 «Пішохідний перехід», суд апеляційної інстанції визнає безпідставними.

Щодо запиту представника позивачки до Голови Дніпровської міської ради з питань встановлення дорожнього переходу.

Так встановлені обставини справи свідчать про те, що 12.07.2019 представником позивача - адвокатом Кайнога Є.В. до Голови Дніпровської міської ради направлено адвокатський запит №175, в якому поставлено питання, чи встановлено по вул. Лісова в м. Дніпро (Таромське), пішохідний перехід.

На вказаний запит отримано відповідь згідно якої улаштування дорожніх знаків і дорожньої розмітки по вул. Лісова в м. Дніпро, які застосовуються для позначення нерегульованого пішохідного переходу, обліками підприємства не передбачено.

Отже інформація, яка зазначена у відповіді на адвокатський запит, жодним чином не свідчить про те, що у місці зупинки транспортного засобу під керуванням позивачки не був облаштований пішохідний перехід.

Враховуючи встановлені обставини справи, аргументи позивачки, з якими остання пов`язувала незаконність притягнення її до адміністративної відповідальності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу скаргу Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2019 року по справі №205/6303/19 (провадження №2-а/205/147/19) скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 19.12.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк