Справа № 466/8913/19
Суддя: Ковальчук О. І.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/8913/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Ковальчука О.І.

секретар с/з Кайрякової К.О.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м. Львова адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління безпеки міста Львівської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

встановив:

30.10.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача Управління безпеки міста Львівської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЛВ №53025 від 11 жовтня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 11 жовтня 2019 року інспектором з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення ЛВ 53025 від 11 жовтня 2019 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Позивач вважає, що вказана постанова є протиправною і підлягає скасуванню виходячи з того, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, так як він не порушувала ПДР України.

З оскаржуваної постанови вбачається, що 11.10.2019р. за адресою: м. Львів, пл. Соборна, 2 о 13:50 год. водій ТЗ марки «КІА Sportage» д.н.з. НОМЕР_1 здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», що створює перешкоду дорожньому руху, чим порушив п.п. 8.4 в, п.3.34 ПДР України. Однак позивач вказує, що він запаркував автомобіль навпроти «Аптека» між №1 та №2 на пл. Соборній у м. Львові, тобто не в межах дії знаку «Зупинка заборонена». Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що він здійснив термінову зупинку до 5 хвилин та його автомобіль не створював перешкоди дорожньому руху, а тому не порушував п.п. 8.4 в, п.3.34 ПДР України.

Окрім цього, звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які, передбачені ст. 251 КУпАП докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення. З врахування вищевикладеного, вважає дії, вчинені вказаним інспектором протиправними і незаконними, а тому просить скасувати вказану постанову.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання повідомлення. Представник Управління безпеки міста Львівської міської ради надіслав відзив на позовну заяву, в якому позов заперечив та просив відмовити у його задоволенні.

Відповідно до вимог ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Тому суд, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В судовому засіданні встановлено, що постановою ЛВ53025 від 11 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 гривень.

Відповідно до вищевказаної постанови, ОСОБА_1 , 11.10.2019 року о 13:50год. водій ТЗ марки «КІА Sportage» д.н.з. НОМЕР_1 у м. Львові по пл. Соборній, 2, здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», що створює перешкоду дорожньому руху, чим порушив п.п. 8.4в, п.3.34 розділу 33 ПДР України.

Частиною 3 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.8.4 в заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Згідно ПДР України, знак 3.34 «Зупинку заборонено» забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Зона дії знаку від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, до кінця населеного пункту. Дія знаку не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. Дія знаку поширюється лише на той бік дороги, на якому він встановлений.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події складу адміністративного правопорушення, що має бути доведено шляхом надання доказів.

У відповідності до ст. 251 КпАП України, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показання технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Проте, до протоколу та матеріалів справи не додано доказів того, що автомобіль позивача 11.10.2019 року о 13:50год. здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку «Зупинка заборонена» і перешкоджав дорожнього руху, чим порушив ПДР України.

Так, єдиним належним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

Суд зазначає, що місцезнаходження транспортного засобу позивача узгоджується з представленими суду копіями фотографій. Однак, з представлених копій фотографій не вдається можливим ідентифікувати та встановити наявність забороняючих зупинку знаків на місці паркування вищевказаного автомобіля (місце фото фіксації).

Не фіксує факту порушення і схема, оскільки така відображає розташування знаків, і вулиць, однак не фіксує порушення з боку позивача.

Суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатись як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних у ній.

Оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення винесена по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого в режимі фотофіксації.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова містить дані про марку і модель приладу фотофіксації, однак не містить відомостей про його серійний номер.

При цьому, докази надані суду, які стали підставою для винесення постанови, а саме фотографії та роздруківки з офіційного сайту відповідача не фіксують, що транспортний засіб позивача знаходився в зоні дії знака 3.34 «Зупинка заборонена», оскільки з них неможливо встановити точне місцезнаходження автомобіля, а відповідачем не подано жодного іншого доказу, який підтверджував факт вчинення позивачем зазначеного правопорушення.

Однак суд критично ставиться до аргументів позивача щодо порушення норм Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та постанов КМ України № 374 від 04 червня 20145 року та № 94 від 13 січня 2016 року. З наведеної тези вбачається, що позивач вважає відеореєстратор, на який здійснена фіксація правопорушення, метрологічним пристроєм.

З цього приводу суд зазначає, що в розумінні Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» метрологічна діяльність це діяльність, пов`язана із забезпеченням єдності вимірювань, а метрологія це наука про вимірювання та їх застосування. Прилад DМТ1 є приладом для здійснення фото та відеофіксації, однак такий не здійснює вимірювань, а тому стверджувати про його відповідність Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» немає підстав.

Відповідно до ст. 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

При цьому, з наданих суду матеріалів встановлено, що відеореєстратор моделі DMT1 за технічною специфікацією виробника «Shenzen Diamante Technology Co., Ltd» дає змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, відповідає державним стандартам України, що підтверджується декларацією про відповідність. На вказаний прилад відповідачем надано суду сертифікат відповідності, сертифікат дослідження конструкції та висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи. Суд враховує, що відеореєстратор має висновки та сертифікати дослідження та відповідає вимогам технічного регламенту радіообладнання та телекомунікаційного кінцевого (термінального) обладнання, та таким чином зафіксована таким інформація є доказом у справі.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У зв`язку з цим посадова особа зобов`язана розглянути всі сторони адміністративного правопорушення, оцінити його наслідки, переконатись, що внаслідок його вчинення не завдана значна шкода окремим громадянам або суспільству, дослідити обстановку, в якій вчинене порушення, особу порушника, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність та інше.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Здійснюючи розширений аналіз ч.4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності та рівноправності сторін у судочинстві - обов`язок доведення законності застосування адміністративного стягнення, лежить на органі (посадовій особі), який виніс оскаржуване рішення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, крім того не представив суду достатніх та належних доказів підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Разом з тим, згідно з ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, вихованням громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст.293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.

Зазначена постанова судом перевірялась на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно, розсудливо.

З наведених обстави суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП не доведена, прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, за відсутності достатніх даних про вчинення правопорушення, відповідно постанова ЛВ53025 від 11 жовтня 2019 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Відповідно до ст.. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, а тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними у судовому засіданні.

Таким чином, судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи прийнято обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 286, 293, 295, 297 КАС України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління безпеки міста Львівської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.

Постанову ЛВ53025 від 11 жовтня 2019 року, винесену інспектором з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Строцьким А.І. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00грн. скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 122 КУпАП - закрити.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлено 18 грудня 2019 року.

Суддя О. І. Ковальчук