Справа № 580/3640/19
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року справа № 580/3640/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Баклаженко Н.В.,

представника позивача Бабенка Р.В. (за ордером),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лисянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про визнання протиправними дій та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , далі позивач) з позовом до Лисянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (вул. Миру, 33, смт. Лисянка, Черкаська обл., 19301, далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , далі третя особа), в якому просить:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Лисянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вдовиченко Наталії Михайлівни у виконавчому провадженні №37086938 щодо винесення: 1) постанови від 18.03.2013 про відкриття виконавчого провадження №37086938; 2) постанови від 25.03.2013 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; 3) постанови від 25.03.2013 про розшук майна боржника; 4) постанови від 20.05.2013 про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження; 5) постанови від 30.05.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу;

- визнати неправомірними та скасувати: 1) постанову від 18.03.2013 у виконавчому провадженні №37086938 про відкриття виконавчого провадження; 2) постанову від 25.03.2013 у виконавчому провадженні №37086938 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; 3) постанову від 25.03.2013 у виконавчому провадженні №37086938 про розшук майна боржника; 4) постанову від 20.05.2013 у виконавчому провадженні №37086938 про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження; 5) постанову від 30.05.2018 у виконавчому провадженні №37086938 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувані постанови є протиправними, оскільки виконавче провадження №37086938 відкрито 18.03.2013 на підставі виконавчого напису нотаріуса від 01.07.2008 №1820 після закінчення річного строку для пред`явлення його до примусового виконання. Крім того, стягувачем у вказаному виконавчому напису нотаріуса є ОСОБА_3 , однак із заявою про відкриття виконавчого провадження у березні 2013 року звернулась ОСОБА_2 , яка не є стороною виконавчого провадження та не мала прав і повноважень на пред`явлення виконавчого напису до примусового виконання.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених вище.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав письмовий відзив на позов та зазначив, що оскаржувані постанови у виконавчому провадженні №37086938 винесені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, оскільки строк пред`явлення виконавчого документу до виконання переривається у разі пред`явлення його до виконання, а після переривання строку пред`явлення його до виконання перебіг його строку поновлюється. Оскільки виконавчий напис нотаріуса від 01.07.2008 №1820 пред`явлений вперше до виконання 07.07.2008 та 24.09.2012 виконавче провадження було завершено, тому повторно виконавчий напис нотаріуса пред`явлено до виконання 18.03.2013 в межах строку його пред`явлення до виконання. Крім того, заява про відкриття виконавчого провадження 18.03.2013 подавалась ОСОБА_2 разом зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.03.2013, в якому зазначено, що спадщина, на яку видано дане свідоцтво, складається з грошових коштів на загальну суму 151700 грн., що належали померлому ОСОБА_3 на підставі вищевказаного виконавчого напису нотаріуса від 01.07.2008 №1820, що свідчить про звернення до відповідача належної особи із заявою про відкриття виконавчого провадження. Представник відповідача в судове засідання не прибув, просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Третя особа в судове засідання не прибула, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 18.03.2013 ОСОБА_2 подано до відповідача заяву про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса від 01.07.2008 №1820 разом зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.03.2013, в якому зазначено, що спадщина, на яку видано дане свідоцтво, складається з грошових коштів на загальну суму 151700 грн., що належали померлому ОСОБА_3 на підставі вищевказаного виконавчого напису нотаріуса від 01.07.2008 №1820.

18.03.2013 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №37086938.

У подальшому державним виконавцем винесені: постанову від 25.03.2013 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; постанову від 25.03.2013 про розшук майна боржника; постанову від 20.05.2013 про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження; постанову від 30.05.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Надаючи оцінку оскаржуваним рішенням, суд враховує, що спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 21.04.1999 №606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №606-XIV).

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, як, зокрема, виконавчі написи нотаріусів (п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону №606-XIV).

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону №606-XIV у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону №606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Як встановлено судом із матеріалів справи, у виконавчому написі нотаріуса від 01.07.2008 №1820 зазначено, що він має бути пред`явлений до виконання до відділу (підрозділу) державної виконавчої служби протягом року з дня його вчинення.

Згідно наданих відповідачем до суду відомостей з автоматизованої системи виконавчих проваджень, судом встановлено, що виконавчий напис нотаріуса від 01.07.2008 №1820 вперше був пред`явлений до виконання в органи ДВС 07.07.2008 (виконавче провадження №8129477) та 24.09.2019 дане виконавче провадження завершено на підставі п. 3 ст. 49 Закону №606-XIV (смерть стягувача або боржника, визнання безвісно відсутнім).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону №606-XIV строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Таким чином, оскільки виконавчий напис нотаріуса від 01.07.2008 №1820 вперше був пред`явлений до виконання в органи ДВС - 07.07.2008 (виконавче провадження №8129477) та 24.09.2012 дане виконавче провадження завершено, тому 18.03.2013 ОСОБА_2 під час повторного пред`явлення виконавчого напису нотаріуса від 01.07.2008 №1820 до відповідача для виконання нею не було пропущено строк його пред`явлення до виконання через переривання такого строку.

Щодо твердження позивача про те, що стягувачем по виконавчому напису нотаріуса від 01.07.2008 №1820 є ОСОБА_3 , однак із заявою про відкриття виконавчого провадження у березні 2013 року звернулась ОСОБА_2 , яка не є стороною виконавчого провадження та не має прав і повноважень на пред`явлення виконавчого напису до примусового виконання, то суд зазначає наступне.

Як встановлено судом із матеріалів справи, заява про відкриття виконавчого провадження подавалась ОСОБА_2 18.03.2013 разом зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.03.2013, в якому зазначено, що спадщина, на яку видано дане свідоцтво складається з грошових коштів на загальну суму 151700 грн., що належали померлому ОСОБА_3 на підставі вищевказаного виконавчого напису нотаріуса від 01.07.2008 №1820.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Оскільки ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.03.2013 успадкувала усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві ОСОБА_3 на підставі вищевказаного виконавчого напису нотаріуса від 01.07.2008 №1820, тому вона мала право та повноваження для пред`явлення виконавчого напису нотаріуса від 01.07.2008 №1820 до відповідача для виконання, у зв`язку з чим позов у цій частині також є необгурнтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 271, 287, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя В.А. Гайдаш